LITTERATUR 
139 
Utom 8 vackra färgplanscher) samt de noggranna bestämningstabel- 
lerna underlättas bokens användning äfven för den i entomologiens 
hemligheter ej allt för mycket bevandrade. Det ligger ofantligt 
mycket mödosamt arbete bakom framställandet af ett bokverk sådant 
som detta, och vi kunna ej annat än såsom afslutning på denna 
anmälan lyckönska författarna till att så väl ha bragt saken i land. 
E. L. 
Sven Ekman, Djurvärldens utbred?imgshistoria på skandinaviska halvön, 
Stockholm, Albert Bonniers förlag. Pris 50 kr. 
Det är ett stort anlagdt verk, som förf. härmed bjuder på, en 
produkt af mycket arbete samt trägna och tidsödande studier af en 
omfattande och mycket spridd litteratur. Det är nämligen en stor 
mängd af naturforskare och naturvänner, som under en lång tid 
dragit strån till den stack, som förf. här byggt upp. För en eller 
annan har det kanske synts, att trots allt detaljkännedomen ännu 
ej var tillräcklig, framförallt därför, att jämförelsen mellan vår faunas 
representanter och de närliggande ländernas ännu ej genomförts på 
ett sådant sätt, att fullt säkra slutledningar skulle kunna dragas. 
Detta visar sig nog också här och där i det föreliggande arbetet, 
men på det hela taget bör villigt erkännas, att förf. sökt att göra 
det bästa möjliga däraf. 1 en del fall måste jag hysa en afvikande 
mening mot förf., och några exempel härpå skola anföras, utan att 
göra anspråk på att vara uttömmande, ty utrymmet tillåter ej en 
alltför lång diskussion. 
Förf. indelar sin bok i tre afdelningar, i. Djurarternas grup¬ 
pering, 2. Orsakerna till den nutida utbredningen. Faunans historia, 
och 3. Landets indelning. I den första af dessa använder förf. ej 
mindre än 9 faunistiska grupper, hvilka i regel hvar och en äro 
ånyo uppdelade i ett antal undergrupper. Trots denna stora mängd 
af undergrupper är det svårt att få dem homogena, hvilket är lätt¬ 
förklarligt nog, ty det gäller ju lefvande varelser, hvilka ej till sin 
utbredning låta schablonmässigt ordna sig. Det är ju också rätt svårt 
att säga, hvar en djurarts, särskildt en fågels, utbredningsgräns går. 
Ty dels rycka vissa arter ibland fram ett stycke, kanske rätt långt 
för att åter försvinna, dels är det mången gång svårt att afgöra, 
om man skall räkna med några mer eller mindre enstaka häck- 
ningsfynd eller om man skall rätta sig efter, där artens konstanta 
utbredning går. I det fallet finnas också en del ojämnheter. Ibland 
torde det nog också ha händt, att förf. missledts af felaktiga upp¬ 
gifter, såsom då han talar om kattugglans förekomst i Jämtland, 
hvilka uppgifter utan tvifvel hänföra sig till slaguggla. Snokfyndet 
i Jämtland synes ock skäligen problematiskt. Enligt förfis »egna 
efterforskn.» skulle skäggdoppingen »för 25 år sedan» varit »säll¬ 
synt» vid Glan, men den fanns sommaren 1884 i hundratal. Litet 
egendomligt verkar det också, att se nötskrikan bland dem som 
gå upp i Lappland, men hornugglan bland dem, hvilkas nord¬ 
gräns är förlagd till mellersta Norrland, ehuru den förekommer som 
häckfågel både i Pajala och Muoniodalen. Att uppföra sådana 
