140 
FAUNA OCH FLORA 
arter som kärrmes och gröngöling, som ej finnas i Finland, såsom 
ostliga utan vidare förklaring torde lätt kunna blifva vilseledande. 
Bland de sydskandinaviska arterna uppför förf. naturligtvis med full 
rätt igelkotten, men han har en hel del nordliga fyndorter för den. 
Om några af dessa säger han, att de ha sin grund i införsel af 
detta djur, och detta skulle nog utan tvekan kunna få gälla om alla 
platser norr om Dalälfven, ty denna lätt införda djurart har blifvit 
utsläppt på en mängd ställen, emedan man trott, att den skulle 
utrota råttor eller göra annan nytta. 
Rörande lokaluppgifterna för de olika arterna är det ju uppen¬ 
bart, att ej alla sådana kunna vara af förf. kända, och ej heller är 
det nödigt i en mängd fall att upprepa alla, som förf. fått reda på, 
ty detta kan i ej så få fall förorsaka missuppfattning. 'I', ex. på tal 
om blåkråkan nämner förf. för Östergötland blott tre lokaler Kisa, 
Finspång och Åby station. Då någon, som ej närmare känner till 
förhållandena, läser detta, får han naturligtvis den uppfattningen, 
att denna fågel inom ifrågavande landskap ej funnits på andra stäl¬ 
len. Den var dock ännu på i88o-talet rätt allmän på passande 
lokaler, och de hvarest den lefde kvar längst i Linköpingstrakten 
äro ej nämnda. Skulle man vilja gä i detalj med lokaluppgifter, 
skulle det naturligtvis finnas en mycket stor mängd att tillägga 
och äfven korrigera. För kungsfiskaren skulle långt flera platser 
kunna nämnas, ty denna art är nu dessbättre rätt spridd i Göta 
och Svea lands strömmar och åar, för att nu blott nämna ett exem¬ 
pel på en rarare art. 1 vissa fall blir en ofullständig kännedom 
om en fågelarts häckningsorter vilseledande för förf. själf vid hans 
slutledningar. Om han t. ex. vetat, att grågåsen normalt häckar i 
Nordmaling, skulle han kanske ej påstått, att denna fågel har så 
utprägladt tveklufvet utbredningsområde i Östersjön, alldenstund 
denna plats ungefär halfverar afståndet mellan de kända gränserna 
mellan de antagna båda områdena, och han hade kanske då mera 
tänkt på möjligheten af, att fågeln skulle kunna vara utrotad inom 
mellantrakten och sålunda klyfningen ej primär. F. ö. häckar grå¬ 
gåsen ännu åtminstone på tre ställen vid sött vatten i Skåne. 
Förf. ställer sig afvisande mot uppgifter om, att näktergalssång 
skulle hörts på några ställen norr om artens normala utbredning, 
men det är knappt anledning till denna skepsis, ty näktergalen har 
faktiskt hörts af kompetenta fågelkännare invid Stockholm flera 
gånger under de sista årtiondena. 
Vår nötväcka. Sitta europaea Lin., vill förf. anse såsom en 
endemisk ras, som skulle »uppstått under postglacial tid» (sid. 140). 
Detta torde dock vara något förhastadt, alldenstund en nötväcka, 
som ej vid direkt jämförelse kan skiljas från vår, lefver bl. a. i 
Ryssland. Grefve von Zedlitz anför t. ex. såsom lokaler för den 
år IQ20 »Bialowies, Dolsk, Pinsk och Slonim» och Sachtleben 
ytterligare bl. a. Ostpreussen, Grodno, Vilna, Livland, Moskwa. 
Ibland är den ursprungsbeteckning, som förf. lämnar kanske ej 
så lyckad. Stjärtanden säges (sid. 141) vara »öfvervägande ostlig». 
Orsaken härtill är dock mindre klar, då arten ifråga häckar t. ex. 
i Skottland och på dess småöar, i södra Frankrike och Spanien. 
