LITTERATUR 
14I 
Längre mot väster kan den ju ej komma i Europa. Senare upp¬ 
tages den äfven i den subarktiska gruppen. 
En rätt märklig sak är, att förf. ej lyckats komma till klarhet 
med, att fjällrenen och skogsrenen i vildt tillstånd bilda två skilda 
raser. Som stöd för denna sin uppfattning åberopar .han sig äfven 
på tvenne norska zoologer, men det är rätt tvifvelaktigt, om dessa 
sett någon renrasig skogsren, ty någon sådan finnes ej i Norge och 
har ej heller funnits. Att det numera bland de »tama» renarna 
finnas genom korsning uppkomna blandformer förändrar ej det fak¬ 
tum, att de vilda skogs- och de vilda fjällrenarna äro mycket olika 
och ej svåra att skilja genom sin olika kraniebyggnad, olikheten i 
extremitetsbenens inbördes proportioner, hornens form, djurens all¬ 
männa utseende, lefnadsvanor o. s. v. De båda renarna ha också 
olika utbredningsområden och ha invandrat pä olika vägar. Fjäll¬ 
renen är en fortsättning västerut af tundrarenen i nordligaste Ryss¬ 
land och Sibirien, och den har tydligen på en nordlig väg inkommit 
längs ishafskusten till skandinaviska halfön och sedan spridt sig 
söderut längs fjällkedjan äfven inåt Norge. Skogsrenen däremot 
sammanhänger med de renar, som förr funnos m, 1. m. talrikt i 
Rysslands skogstrakter och vidare österut i den stora sibiriska ur¬ 
skogen. I Karelen fanns den ännu för kort tid sedan, t. o. m. 
sistlidna vintern dödades en hjord där, måhända den sista. (Några 
kalfvar ur denna togos dock lefvande och finnas nu på Skansen i 
Stockholm, och där finnes alltså material för den klentrogne att 
jämföra!) Skogsrenen har tydligen på en mycket senare tidpunkt 
längs kusten av Bottniska viken invandrat i Sverige och alltid lef- 
vat i skogslandet. Om vintrarna kunna fjällrenarna under sin 
vandring nedåt skogarna komma i kontakt med skogsrenarna, men 
båda behålla sina skilda lefnadsvanor, så vidt ej människorna med 
tvång drifva dem åt visst håll. Dessa de båda renrasernas olika 
lifsvanor ha f. ö. sin fullständiga parallell i Nordamerika, hvarest 
det finnes en »woodland caribou» motsvarande vår skogsren i bygg¬ 
nad och lefnadssätt och en »barren ground caribou» motsvarande 
vår fjällren, ehuru den där är tundraren, hvilket ju dock praktiskt 
taget är alldeles detsamma. Där har det dock ej fallit någon män¬ 
niska in, att dessa skulle vara identiska. 
Med afseende på harrens förekomst torde det kanske vara skäl 
att erinra därom, att den längs Norrlands kust konstant förekom¬ 
mer i skärgården och gärna står utanför bränningarna. Stundom 
ehuru sällan förirrar den sig så långt söderut som till Upplands 
kust. Med afseende på en del djurarters biologi är förf. kanske väl 
exklusiv såsom t. ex., då han låter strandskatan »fordra sandiga 
stränder». Om så vore fallet, skulle hennes utbredning vara vida 
mindre än den faktiskt är. 
Med kapitlet 10 kommer förf. in på en ganska vansklig sak, 
nämligen faunans förhållande till temperaturen. Han varnar visser¬ 
ligen i inledningen för den schablonmässiga behandling, som detta 
ämne varit utsatt för, och detta med full rätt. Huruvida medel¬ 
temperaturen är någon djurgeografisk faktor eller ej lämnar förf. 
därhän såsom ganska ovisst, och äfven häri är jag böjd att i stort 
