142 
FAUNA OCH FLORA 
sedt gifva honom rätt. Men däremot synes han lägga stor vikt vid 
dygnets maximitemperatur, särskildt med afseende på vissa fåglars 
häckning. Det är framför allt middagstemperaluren under juli, som 
förf. anser vara utslagsgifvande för en del »arktiska och subarktiska 
fågelarter», och han räknar upp 8 dylika. Förut har förf. behandlat 
samma ämne, och han medtog då några arter, som han nu ute¬ 
lämnat, måhända med anledning däraf, att jag tagit mig friheten 
erinra om, att en del af dessa fåglars häckningszon ej hade samma 
sträckning, som den af förf. såsom nödvändig supponerade isotermen 
för juli månads middagstemperatur. Äfven rörande några af de 
nu uppräknade fåglarna torde man kunna ha rätt att ställa sig tvek¬ 
sam. Uppenbart är att de åtminstone i rätt stor utsträckning öfver- 
skrida den af förf. uppdragna teoretiska klimatiska gränsen. Glutt- 
snäppan häckar t. ex. långt ned i Ryssland, såsom i Rjäsan, Tula, 
Kasan o. s. v. Den smalnäbbade simsnäppan häckar bl. a. på Irland 
och enligt Buturlin långt ned i Ryssland. Att sedan förf. något 
längre fram i texten äfven synes böjd att hänföra viggen^ till denna 
kategori kan endast väcka förvåning, och detsamma gäller om Tringa 
alpina. För tordmulen påpekar förf. det enligt hans mening märk¬ 
liga, att dess utbredning nära sammanfaller med en medelmiddags- 
temperatur för juni af omkring -f 14. Han utelämnar då kolonierna 
i södra Östersjön, men ej blott dem, utan äfven de särdeles rikliga 
förekomsterna af denna art vid Helgoland, Storbritannien och Bre¬ 
tagne, hvarest väl ej denna medeltemperatur råder, men där det 
finnes lämpliga branter för fågeln att häcka i, och det torde ha 
större betydelse i detta fall. 
Vid sin behandling af fåglarnas flyttning upptager förf en tysk 
forskares indelning af flyttfåglarna i »vintergäster i södern» och 
»sommargäster i norden». De förra menar han flytta på grund af 
närings- eller temperaturförhållanden, men de senare »på grund af 
ett m. 1 . m. direkt beroende av solståndet». Detta torde dock vara 
att förenkla frågan mer än rimligt. Förf har nyss förut omtalat 
snäppornas snara återvändande söderut, t. ex, svartsnäppans strax 
i början af juli. Men då är det ju i dessa vadares högnordiska hem 
full dag dygnet rundt, och det synes egendomligt, att de skulle 
vara så känsliga, att de begåfvo sig i väg från den ljusa norden 
mot den mörka södern, innan ljuset börjat märkbart aftaga på först¬ 
nämnda ställe. Förf. synes också ej tro vidare mycket på detta, 
ty han tillägger strax efteråt, att det egentligen blott är ungarna, 
som ha »sin vistelse i norden förlagd enligt belysningsfordringarne». 
Dylikt är väl mera ord än förklaringsförsök. När förf talar om 
flyttningsvägarna yttrar han bl. a., att fågeln »väljer» den mest till¬ 
talande terrängen. Detta må nu vara i viss mån sant om en del 
arter, men det är långt ifrån allmängiltigt. Vi må blott tänka på 
^ I en not (sid. 314) söker förf förringa betvdelsen af ett meddelande 
om, att alfågeln häckat i Orsa, såsom ej hörande till det normala, men flera 
af de af honom omtalade häckningsfenomenen, som skulle bestyrka hans 
hypotes, äro lika så utpräglade undantag från det normala. Skall ett undan¬ 
tag ha beviskraft, om det passar, men eljest ej? 
