148 
FAUNA OCH FLORA 
lunda vanligt att få se så många vadare och af så förnämliga 
slag på ett ställe. Det skulle gifvetvis vara af högt värde att 
få något sådant bevaradt för framtiden. Lyckligtvis torde 
detta också kunna låta sig göra. Ängarne tillhöra nämligen 
Öfveds Kloster och ägaren till nämnda gods, friherre Hans 
Ramel, som hyser varmt intresse för vår fauna, har allaredan 
behjärtat denna sak, sedan hans uppmärksamhet har blifvit 
fäst på densamma, och med största tillmötesgående har han 
gifvit sitt tillstånd till, att fågellifvet på Vombs ängar blir frid¬ 
lyst enligt lagen om naturminnesmärken. Det område, som 
afses fridlyst med afseende på sitt fågellif, begränsas på föl¬ 
jande sätt i söder af vägen från Ängvattnahuset i Vomb till 
Vombs Raby, i väster af Klingvallsån, i norr af vägen från 
Vombs Norrgård till Senhult och i öster af den uppodlade 
jorden. Genom denna åtgärd, som när detta kommer i tryck 
redan torde vara genomförd, är det att hoppas, att rödspofven 
för lång framtid skall kunna finna en fristad inom det nämnda 
området. 
Rödspofvens utbredning sträcker sig ej långt mot norr. 
På Island förekommer den visserligen, och den har också fun¬ 
nits på Färöarne, men är nu utrotad där. Äfven i Storbri¬ 
tannien har den rönt samma öde, så att den numera endast 
ses där under flyttningstider. Men genom de norra delarne 
af Europas fastland från Belgien, Holland och Danmark sträc¬ 
ker sig dess utbredningszon genom norra Tyskland, de Bal¬ 
tiska länderna, Polen och Ryssland inåt Centralasien. Södra 
Sverige ligger sålunda vid artens nordgräns i nutiden, om man 
bortser från förekomsten på Island. 
Under flyttningarne träffas rödspofven stundom vid hafvets 
kuster, eljest äro kärrmarker och fuktiga ängar med rik gräs¬ 
växt, just som på Vombs ängar, dess mest omtyckta uppe¬ 
hållsorter. 
