FAUNA OCH FLORA 
158 
moders sida, och det var, då deras ärkefiender, trutarna, när¬ 
made sig, giriga efter rof. De kommo flaxande öfver kullen. 
Svärtan varnade sina ungar med ett sträft »karr», och de döko 
ned, men småttingarna kunde ju ej hålla sig länge under vatt¬ 
net. Truten flaxade i allt farligare närhet. Svärtan kastade 
sig med utbredda vingar än hit än dit manande sina ungar 
att dyka på nytt och sökande att hålla sig mellan dem och 
den rofgiriga fienden. Ibland lyckades det, ibland, om afståndet 
ej var för långt, sökte vi också att med salongsgevärskulor 
jaga bort röfvaren, och äfven det hade lyckad effekt. Två 
röfvare miste äfven sitt lif. Men en gång tog en djärf hafs- 
trut midt för våra ögon och trots några nära honom hvinande 
kulor bort en svärtunge och flög en bit med honom, hvarefter 
han lade sig ned på vattnet och gjorde processen kort med 
sitt olyckliga offer. En hafstrut har en kraftig näbb och ett 
stort svalg, genom hvilket en svärtunge med lätthet försvinner. 
Om man vill söka att främja svärtornas trefnad och förökning, 
är det sålunda ett oeftergifligt villkor att hålla trutarna inom 
ganska snäfva gränser, eljest är det fara värdt, att svärt- 
ungarna bli uppätna nära nog lika fort, som de komma i 
vattnet. Hafstrutarna äro naturligtvis de värsta, men äfven 
en del gråtrutar äga stor fallenhet att följa exemplet och äta 
de nykläckta svärtungarna, och aptiten tryter ej heller hos 
dem. 
Storm och regn försvårade iakttagelserna, så att af and- 
artade fåglar ej många blefvo sedda, men säkerligen voro de 
ej heller talrika. En gammal storskrakhane flög förbi iklädd 
sin sommardräkt, som nästan liknar honans, men ju lätt igen- 
kännes på de hufvudsakligen hvita vingarna. Ett fåtal gräs¬ 
änder hade också dragit sig ut i hafsbandet, där vissa skär 
med sötvattensamlingar utöfvade större dragningskraft på dem 
än andra. 
En ofantligt stor öfverraskning var det, då jag en dag fick 
se, hvad jag tyckte vara en ruggande alfågelhane och sedan 
mycket riktigt med Zeisskikaren fastställde vara en sådan. 
Den var sedan synlig för oss så godt som hela tiden, ty den 
