NÅGRA BIOLOGISKA SENSOMMARNOTISER FRÄN SÖRMLANDSSKÄREN 159 
ville gärna under den svåra stormen hålla sig något i lä. Då 
det skulle varit ett synnerligen värdefullt förvärf för Riks¬ 
museet att få tag i en alfågelhane i denna dräkt, gjorde så väl 
jag som mina kamrater försök att öfverlista honom, men för- 
gäfves, han var vår öfverman. Om man sökte närma sig ho¬ 
nom i båt, dök han genast och försvann helt ur vår åsyn i 
den upprörda sjön. I vanliga fall var han för försiktig att 
komma inom skotthåll från land. Ett par gånger sågo vi dock 
på afstånd, att han närmat sig land nog för att han skulle 
kunnat nås af ett skott, men om vi försökte i fullt skydd bakom 
klipporna smyga oss dit, var han för länge sedan till hafs, 
då vi kommo fram. Vi försökte äfven nedkrupna i bergs- 
skrefvor trotsande regn och storm ligga i bakhåll för vår 
eftersträfvade vän. Resultatet af timmars väntan var att vi 
blefvo väl blöta från topp till tå, men alfågeln höll sig under 
tiden på mycket respektfullt afstånd. Emellertid hade vi rik¬ 
ligt tillfälle att studera honom med kikarens hjälp. Han sam 
med stor snabbhet och dök ofta efter föda gång på gång. 
Några bestämda mattider hade han ej, utan tycktes ha så god 
aptit, att den kräfde att tillfredsställas när som helst. Han 
var rätt länge under vattnet, och om han dök af rädsla, till- 
ryggalade han högst betydande afstånd under vattnet. Då han 
låg och sam, reste han sig då och då och viftade med sina 
vingstumpar, som visade sig alldeles sakna pennor. De voro 
dock fullt färdiga och båda lika rörliga, så att han var tyd¬ 
ligen ej vingskjuten. De långa stjärtpennorna saknades också. 
Det var sålunda uppenbart, att han just höll på att rugga 
vingar och stjärt. Denna iakttagelse har sitt intresse, emedan 
den ytterligare bekräftar, hvad jag vid föregående tillfälle fram¬ 
hållit, nämligen att alfågelns dräktombyte och vingpennrugg- 
ning afvika från ordningen för dessa lifsprocesser hos andra 
andfåglar. Den normala följden är, som t. ex. hvarje jägare 
och naturvän känner från gräsanden och dess släktingar, att 
efter parningens slut hanarna fälla de små fjädrarna i sin 
praktdräkt och anlägga sommardräkt. När denna dräkt är 
fullt färdig till sina smärre fjädrar, fällas på en gång alla 
