FAUNA OCH FLORA 
I 64 
yngre år skjutit flera vargar, och han visste också därför, 
hvar dessa plägade »växla upp» på Göingeåsen (Spragleröds 
klint är ändpunkten på denna ås mot Finjasjön). Han sam¬ 
mankallade i hast en del af gårdens folk att gå skallgång och 
ställde ut en jägarkedja. Själf ställde han sig på ett af de 
säkraste passen, dit vargen också mycket riktigt kom, och där 
föll den äfven för gubbens säkra hand. 
Räfven är på grund af häradernas skogrikedom helt all¬ 
män. Märkligare är, att fjällräf irrat så långt söderut, att 
den kunnat påträffas här ett fåtal gånger. Fyra exemplar äro 
skjutna i Perstorp, N. Åsbo härad. 
Mår den träffas hvarje vinter om än sparsamt, men ofta 
utbjudas 3—4 mårdskinn på vårmarknaderna i Hässleholm. 
lllern är allmän och förekommer i synnerhet utmed åar, ka¬ 
naler, bäckar och längs gärdesgårdar. 
Hermelinen är äfven allmän och antager hvit vinterdräkt, 
hvilket däremot som bekant ej är fallet med dess mindre 
släkting smdvesslan i Skåne. 
Uttern förekommer blott sparsamt och träffas blott vin¬ 
tertid. 
Gräjiingen är mycket allmän. 
Insektätarne, fladdermössen och de små gnagarne torde ej 
erbjuda något större intresse, då det är samma arter, som 
äfven förekomma i andra delar af södra Sverige. 
Den tyska haren är mycket talrik och har nästan alldeles 
trängt undan den svenska. Den sätter vanligen fyra kullar 
årligen, nämligen i mars, maj, juli och aug.—sept. Den nor¬ 
diska eller svenska haren är numera sällsynt. Renrasiga dy¬ 
lika finnas dock ännu i Göingebygden. 
Vildkaninen börjar nu att bli allmän och har framträngt 
ända till Göingebygden, där tvenne exemplar skjutits på Igna- 
berga mosse. Den gör stor skada, där den drager fram. 
Ålgen har på de senare åren spridt sig, så att det finnes 
säkra älgstånd flerstädes i Göingebygden och enstaka ha 
ströfvat långt ned på Söderåsen. 
