FAUNA OCH FLORA 
182 
Hade det här anförda arbetet 'utkommit två år tidigare, så 
skulle därmed på ett värdigt sätt ett sekeljubileum kunnat celebreras. 
Det var nämligen då jämt 100 år sedan den första upplagan af 
C. J. Hartmans »Handbok i Skandinaviens Flora» utkom. Under 
det sekel, som sedan dess förgått, har den ena editionen efter den 
andra af detta arbete sett dagen, den sista (elfte) 1879. Sedan det 
året har emellertid lång tid förflutit och behofvet afen ny reviderad 
edition har gjort sig allt kännbarare för alla dem, som arbetat med 
nordens växter. Ett försök gjordes också 1889 afhjälpa bristen, 
i det då en tolfte upplaga påbörjades, hvilken emellertid afstannade i 
och med det första häftet. Med glädje hälsa nu alla de, som intressera 
sig för vårt lands flora, det arbete, som helt nyligen sändts ut af trycket 
och som bär den här ofvan anförda titeln. Det är den nya med läng¬ 
tan emotsedda »Hartmans flora», hvars första början nu föreligger. 
Arbetet står under redaktion av konservatorn vid Lunds bo¬ 
taniska museum Otto R. Holmberg, hvilken med sig associerat en 
del specialister för vissa släkten eller grupper. I det föreliggande 
häftet hafva t. ex. Gymnospermerna behandlats af Dr. N. Sylvén 
och familjen Potamogetonaceoe af framlidne Kontraktsprosten J. O. 
Hagström. För den växtgeografiska delen svara de båda Uppsala- 
botanisterna Fil. Mag. Erik Almquist och Docent Gunnar Sa¬ 
muelsson under medverkan af sakkunnige från hvart och ett af våra 
grannländer. 
I det föreliggande, 160 sidor omfattande häftet behandlas 
kärlkryptogamerna Gymnospermerna samt en del af de lägre Angio- 
spermerna (till Granihiece delvis). Behandlingen är ingående och 
detaljrik, men samtidigt klar och öfversiktlig. Viktigare former 
och hybrider (inom Fofojnageton-sV^\iit\. uppgå dessa senare exempel¬ 
vis till 34!) medtagas. Vid jämförelse med föregående upplagor 
finner man naturligtvis artantalet betydligt utökadt, beroende pä 
nyare fynd, förändrad uppfattning om artbegränsningen samt framför 
allt på medtagande af inom floraområdet mer eller mindre till¬ 
fälligt iakttagna främlingar. Äfven en del särskildt viktiga odlade 
barrträdsarter möter man i arbetet. 
En sak, som nog i många fall kommer att verka främmande 
och på många kanske stötande, är nomenklaturen. Åtskilliga namn¬ 
ändringar hafva företagits vid jämförelse med de föregående upp¬ 
lagorna af floran. Sfriefhiopferis Filicastniin, F/iyllifis Scolope 7 idriinny 
Eupteris aquilina må blott nämnas som exempel. Men häremot 
är intet att säga. De moderna nomenklaturlagarna kräfva ibland 
dylika omkastningar, och man får väl hoppas på en framtida sta¬ 
bilisering. Med tiden kommer man nog också att vänja sig vid de 
nu något främmande benämningarne. I ett fall hafva emellertid 
reglerna ej följts, och namnet blir därför strängt taget olagligt; det 
gäller vår vanliga gran, som i det föreliggande arbetet bär namnet 
Ficea excelsa (Lam ) Link, ehuru riktigare vore att kalla den Ficea 
abies (L.) Karst. 
Floran är beräknad att utkomna i 8 ä 9 häften, med ett häfte 
årligen. Måtte denna plan kunna följas! Vi få i så fall tillfälle 
att framdeles återkomma till arbetet. F. F. 
