SMÄRRE MEDDELANDEN 187 
på en mosse. En ung hane af blå kärrhök sågs den 2 maj i år 
flyga öfver samma mosse. Smådopping finnes där äfven. 
Lund den 10 maj 1022. •/ o / 
■’ ^ iLrik Koseiiberg. 
(De svarta tärnorna iakttogos på nämnda plats redan för några 
år sedan enligt meddelande af P^riherre Nils Trolle. Red.) 
Återvändande tornsvala. 
I utlandet har man vid flera olika tillfällen kunnat konstatera, 
att tornsvalor, som ringmärkts, återvändt till sina häckplatser. Pielt 
nyligen ha vi äfven fått bevis på samma sak här i Sverige. In- 
geniör Erik Lindroth skrifver nämligen till Riksmuseet från Kägle- 
holms säteri, Glanshammar, och omtalar, att en tornsvala, som den 
3 juli 1921 ringmärkts där med Riksmuseets ring 3793, den 9 juni 
i år slog emot en telefontråd, så att hon blef tillvaratagen och 
hennes nummer konstateradt. Lyckligtvis repade hon sig, så att 
hon åter kunde släppas. 
E. L. 
Tobis vid Västerbottens kust. 
Under biologiska undersökningar vid norra PPälsinglands kust 
1899 fann E. Lönnberg tobis vara allmän t. ex. vid Agön och 
Bålsön, där den också af fiskarena var känd under namnet »haf* 
nål». I sitt meddelande härom i Sv. Fiskeritidskr. 1902 framhåller 
densamme, att den »hafnål» som af fiskare från Västernorrlands 
län omtalas som fångad i strömmingsnot, sannolikt var af samma 
art. Undertecknad är nu i tillfälle att utsträcka nordgränsen för 
denna fiskart ytterligare ett stycke. Jag har nämligen i sommar 
fått mottaga af Per Lundgren i Löfånger en »underlig fisk», som 
visade sig vara en Animodytes tobia?iiis af 117 mm. längd. Namnet 
»hafnål» är äfven kändt här och hänför sig sannolikt till tobis. 
Lönnbergs förmodan, att tobis skulle förekomma ännu längre norrut 
i Bottniska viken, bekräftas sålunda häraf. 
Umeå i juni 1922. 
Otto Holm. 
Eli storkhistoria från Trollenäs. 
Vid nämnda gods har sedan långliga tider ett storkpar plägat 
ha bo på en skorsten. Om höstarna, sedan det blifvit kallt, och 
storkarna dragit bort, har man varit nödsakad att för eldningens 
skull kasta ned boet, ehuru storkarna äro ägarens ögonstenar. Det 
gör dock ingenting med denna afhysning om höstarna, blott den ej 
sker, förr än storkarna på allvar flyttat och ej bevittnat tilldragel¬ 
sen. Nästa vår bygga de åter på samma skorsten. Så skedde 
äfven i år. Men sedan honan lagt tre ägg och börjat att ligga på 
