2o6 
FAUNA OCH FLORA 
och sålunda ej kunde ringmärkas. En af dem, som sköts och 
insändes till Riksmuseet, hade dock ännu blodpennor. 
Ehuru sålunda de meromnämnda regnen ej tillåtit en så 
fullständig framgång, som man af fjolårets resultat kunnat 
vänta sig med afseende på studiet af morkullans andrakullar, 
torde dock det af red. Knöppel ånyo förebragta materialet i 
hög grad styrka vår uttalade åsikt om, att morkullan normalt 
lägger två kullar. 
Ytterligare några bidrag härtill kan jag själf framlägga. 
Det för många jägare välbekanta faktum, att morkullhanarne 
draga ännu ett stycke fram i juli, har jag åter kunnat konsta¬ 
tera i år i Uppland. Den 13 aug. hade jag också tillfälle att 
vid Sikfors i Västmanland få se en kull små, möjligen blott 
tre dagar gamla morkullungar. De tryckte i mossan på mar¬ 
ken i en blandad gran- och tallskog och hade ej något skydd 
af växtligheten. Morkullhonan hördes skrika sitt sträfva »kräh», 
när hon flög upp, och äfven strax efteråt. Den mig åtföljande 
skogvaktaren hade dagarne förut funnit tvänne andra dylika 
kullar med små ungar. Tydligen var här genom den otjänliga 
väderleken andrakullarne försenade, men det kan å andra sidan 
ej gärna vara fråga om något annat än andrakullar. Flera 
skogvaktare, som jag hade nöjet tala med i denna trakt, hade 
gjort liknande iakttagelser. Det förefaller sålunda svårt nog 
för någon, som vill taga skäl, att förneka, att morkullan lägger 
två kullar. Undersökningarne skola emellertid äfven fortsättas 
nästa år. 
