IAKTTAGELSER RÖRANDE BUTEO INTERMEDIUS 223 
För dem var han enbart en »spännare». 
Han rörde aldrig något lefvande lif, det jag kunde iakttaga, 
hvarför skator och småfåglar togo sig näsvisheter mot honom. 
Han åstadkom aldrig något uppror i naturen, såsom då en 
sparf- eller dufhök visade sig. Att han var en notorisk orm- 
fångare framgick tydligt, ty drog man ett snöre el. repstump 
efter marken, anföll han den förmenta ormen springande 
i en mycket löjlig attityd, raskt och målmedvetet. Den 9 sep¬ 
tember vid 5-tiden på morgonen gaf han sig sist tillkänna för 
mig genom sitt skrikande, men var han sedan dess spårlöst 
försvunnen, hvarför jag var säker på att ett attentat begåtts 
emot honom, tills jag genom Riksmuseet fick meddelande om, 
att han redan den 10 sept. således dagen efter skjutits i Ånger¬ 
manland. Gifvetvis var han då i sällskap med någon el. 
några andra vråkar, ty flera stycken hade slagit sina lofvar 
omkring honom för att få honom med, och vid ett tillfälle gjorde 
han sällskap ut öfver sjön, men vände åter tillbaka. — Bo¬ 
platsen Alterådalen är med säkerhet den mest vråkrika i vårt 
aflånga land och erbjuder så gynnsamma betingelser för dessa 
fåglars trefnad genom sina delvis kala ormrika berg, kärr¬ 
marker, sjöar och vattendrag, att där kommer att bli ett stam¬ 
tillhåll i långliga tider. 
Denna vråks slutliga öde framgår närmar af följande: 
Genom bref af den 11 sept. meddelade Hr. H. Berglund, 
Skule, Bjästa, att han »fällt en hök», som bar Riksmuseets ring 
n:o 7110 om ena benet. Enligt vårt register var det en vråk, 
som ringmärkts af Jägmästaren R. Hollander den 14 juli i 
sommar vid Tjärnbacken i Älfsbyns socken, Norrbottens län. 
Han hade t. o. m. haft den tam en tid under namnet »Peter 
Niklas» (jfr ofvan). På telegrafiskt framställd anhållan ned- 
sändes fågeln till Riksmuseet och visade sig då vara ett exem¬ 
plar af den s. k. ryska vråken, Buteo intermedius (förut: zimmer- 
mannae), såsom var att vänta på grund af den nordliga bredd¬ 
grad, där den blifvit kläckt. Den ringa storleken, vinglängd 
endast 350 mm., är ett bevis härpå, likaledes de breda rost- 
