DUVHÖKRASERNA I DEN PALAEARKTISKA REGIONEN 
229 
hos oss kunna ha anledning att träffa på denna hökras under 
dess flyttningar. På grund häraf har jag tagit mig friheten 
tillskrifva det zoologiska museet i Hälsingfors och har magister 
Välikangas erhållit det svaret, att museet har bland omkring 
ett 50-tal dufhökar åtminstone 5—6, som fullständigt öfver- 
ensstämma med en för jämförelse öfversänd bild af den brok- 
vingade höken, dock tillägger han »med beaktande däraf, att 
det hvita mest stöter i ljust ‘gulrödt eller roströdt». De flesta 
af dessa äro insamlade under vintern från slutet av okt. till 
mars i olika delar av landet från Kuusamo i norr till Kyrkslätt 
i Nyland i söder, men äfven en midt i sommaren i juli vid Vanaja 
i Tavastland. Detta enda sommarexemplar är rätt starkt rost¬ 
rödt. För öfrigt synas öfvergångsformerna vara talrika. Sa¬ 
ken är sålunda för Finland ännu ej till fullo utredd. 
Mellanformer kan man äfven få se här hos oss och det 
ligger i sakens natur, att dylika geografiska raser ej äro skarpt 
afgränsade. Emellertid är det af intresse att finna, att bland 
Riksmuseets unga duthökar endast tre ha någon antydning till 
de ljusa fläckarne på handpennornas ytterfan och af dessa äro 
två från Jämtland och en från Pajala. Två af dem äro dödade 
i sept. och åtminstone dessa kunna möjligen ha kommit längre 
norrifrån, och det är ej heller alldeles uteslutet, att det äfven 
kan gälla om den tredje, som erhölls i Jormliden den 17 aug. 
och som var mycket uthungrad och mager, då den erhölls. 
Det kan måhända synas egendomligt, om en dylik tydlig 
afvikelse från den vanliga dufhökstypen skulle ha undgått att 
upptäckas af alla ornithologer af äldre generationer. Emeller¬ 
tid har den ej varit alldeles okänd, tvärtom det är ganska 
möjligt, att det är denna hökras, som redan Gmelin afser, då 
han i sin 13:de upplaga af Linné’s Systema Naturae, 1788, 
talar om en hök, som han uppför såsom en särskild ras af 
i>Falco gallmariiis», hvilket sistnämnda namn är en bortfal¬ 
lande synonym till Linné’s Falco gentilis, d. v. s. vår dufhök. 
Ifrågavarande ras beskrifver Gmelin med orden »minor, alis 
magis variegatis». Just detta senare, att han talar om, att 
vingarne äro mera brokiga, stämmer ju med den nordtyska 
