Grottan Korphulet å St. Karlsö. 
Af 
Willy Wöhler. 
enna är belägen ganska högt upp uti det branta 
Västerberget, hvars öfversta del är starkt 
öfverhängande, hvilket vållat, att man ej upp¬ 
ifrån kunnat komma in uti grottans inre. 
Omkring midten af 1850-talet hörde jag be¬ 
rättas* att en ung sjöman låtit fira sig ned 
uppifrån berget samt genom att försätta linan i allt starkare 
pendelrörelse fått fast fot i grottans ytterkant. 
Samma sätt använde min son Willy, då han för omkring 
22 år sedan var där. Men linan kunde de ej släppa och därför 
ej heller komma in uti grottan. 
Då Bengt Berg 1914 låg på Karlsö, medförde han bland 
andra grejor äfven en präktig, bekväm hisskorg, i hvilken han 
hängde utanför Korphulet, för att på nära håll betrakta »ring- 
viorna», som jag sagt honom i mindre antal skulle häcka där. 
Fastän ej vidare hemmastadd uti botaniken upptäckte dock 
hans skarpa ögon en växt i grottans inre. Denna kunde icke 
skönjas annat än vid alldeles klar solnedgång och när det 
gyllene klotet redan till hälften försvunnit i hafvet. 
Bengt Berg bad mig komma ut. De 2 första kvällarne 
kunde vi icke urskilja något, emedan solen »gick ned i bänk» 
(molnbänk). Den tredje aftonen lyckades det. Men man hade 
blott några minuter på sig och afståndet till växtplatsen var 
50—60 fot. Vågade därför ej säga: detta är Phyllitis scolo- 
