28o 
DEN GRÖNLÄNDSKA STENSKVÄTTAN 
förallt längs kusterna. Den fortsätter sedan söderut till Ma¬ 
rocko och Västafrika. Enstaka exemplar komma dock under 
flyttningen mycket längre österut, så att dylika upprepade 
gånger träffats i Tyskland. Under världskriget insamlades 
t. 0 . m. ett exemplar i Ost-Galizien (Verh. Orn. Ges. i. Bayern 
XIV, I, p. 22/23). Under sådana förhållanden kunde man ju 
också vänta, att någon skulle kunna uppenbara sig i Sverige, 
som dock ligger häckningsområdet vida närmare än Galizien. 
Hittills har man dock ej omtalat något dylikt fynd. I andra 
upplagan af »Nordens Fåglar» finnes rasen ej ens omnämnd, 
och i »Svenska Fåglar» omtalas den, men blott i förbigående. 
Detsamma gäller också om Collett’s posthuma arbete »Norges 
Fugle». Emellertid har jag denna höst haft nöjet att få lämna 
bevis för saken. 
Det var den 28 sept., en härlig och solig höstdag, då jag 
med min dotter gick ut vid Tofhult i Kalfsjö socken i södra 
Västergötland för att se efter flyttfåglar. På en åkerteg, hvarest 
en mängd stenar lågo vid kanten af en graf, fick jag se tre 
stenskvättor, som genast väckte min uppmärksamhet genom 
sin storlek. Äfven syntes tidpunkten vara påfallande sen, all- 
denstund de flesta stenskvättor här på trakten redan flytta i 
slutet af augusti, och sedan midten af september hade jag ej 
sett till någon dylik längre. Det lyckades mig att skjuta en ? 
ad., de båda andra voro sedan så skygga, att jag ej kunde 
komma inom skotthåll för någon af dem. Denna hona är att 
döma efter den lifliga färgen liksom äfven på grund af de stora 
vingmåtten en typisk 5. oe. leacorrhoa. Vinglängd 101 — 102 mm., 
stjärt 57 mm., vikt 28 gr. (Vinglängdsmaximum för en hona 
af vanlig stenkvätta är 96 och för hane 99 mm., det senare 
enligt Hartert.) 
Det ifrågavarade exemplaret är i felfri, nyruggad dräkt och 
har öfverlämnats till Naturhistoriska Riksmuseet. 
