f 
SnMebntng* 
§. i 
JPtenftgtcc met> SræebprfnJjKiSf 
et t>i( 5 c i><«re oberfløbfgf, at ammfe (jer £ræebt;rf* 
S 
ningen peb en Pibtføftig£optafe; ben fønner rigeftgen en< 
bm, ber briper ben xtfporligen 03 paa en rigtig SCtfaabe. 
$?ere paffenbe berttnob er bet, at gipe en fiffet* 
2 fm>it§tttttø tif^r&ebprfningen fefp, fjporpeb et faa Pigtigt 
og i>noet gag funbe fremmeé. 
£>e Jpenjigcer, føm man fan ()ape meb Sræcb$w*Y 
Itittgeu, ere meget forffieffige, ba be gaae ub paa: 
1) 3ft f)<m SBrambemangef, effer at forebpgge bem 
2) %t Dprfe forjfifftge øXa^ufaftnr* og Sufftneer. 
3) 3(t anfægge grugf^auger. 
4—-5) 2lt forfftømie be frie aabne (Sgne og at frebe bem 
peb fepcnbe Øterber, 
6) 3lt forbebre $augcpæfenet Peb be engefjfe 2fntøg t 
£>e €D?tbIcr/ (jpomb bijfe £enftgter funne opnaae^ 
tre ogfaa figefaa forjfieftige. 
§. 2. 
