Det) en ØCetfc gtennem 3?or$e :c. 3 , 
eller og for Fauna, enbjfiønt forben beftenbte i anbre 
£anbe. 3 bet minbfte funbe en C'ieife ti( flere £>ele 
af Sftorge, fFient af ^pnbige alletebe giennemreifie, 
give Sriligbeb til nærmere at oplpfes om abflfitlige 
^vivlsntaal, fom Dmjiænbigbeberne bavbe binbret fors 
ben Oieifenbe fra nof at ubvifle. 
35en ber felv far reift, veeb fvor ofte man mob 
fin SSillie nøbfages til at levne meget til ben (Sfterføf* 
genbes notere Unberføgelfe, ®n inbfftænfet SKeifetib 
tvinger ofte til at labe mange ©feber blive ubefeete 1 
ber maafPee vare rigere enb be, man unbertiben frugs 
teslos noie giennemfogbe; ofte erfarer man for jftlbe, 
at man lob ftg forføre af ©tebets Ubfeenbe; og at matt 
meb bebre forbed funbe bove anvenbt ‘Siben paa el 
anbet ©teb, ber lovebe tninbre. %ttstiben inbftnbet- 
ftg, ber giøt ©tbe paa længere fortfatte Unberføgelfer, 
og tvinger til at forlabe et. ©irnat faabant fom bé 
norblige, b V0l ‘ toturen fpnes allene at frembringe 
fBærterne i en Jjafi, for beflo ftiarere at øbelcgge bem* 
tOieget nøbfages man berfor til at labe balvt unber* 
føgt. (£n £ftertnanb et fjelbtgere i fira.r at træffe paa 
et rigere ©teb; unbertiben bor ben førftes $eiltagelfe 
lært bom at ftenbe be ©teber,ber fortienbe tninbre Op* 
mærffombeb; inben fort Sit og meb tninbre SOiøie op* 
bager b«n maaflfee, bvab forgængeren forgieves føgbe 
i ett beel ©omnier. 
&>a 9fattvrbiflories©cl|¥a6etsØiemeb er at ffaffe 
en bebre ^unbffab ifær om vort eget £anbs^robufter # 
$ 3 at 
