55 
vil en virkelig Redegørelse herfor kræve en indgaaende Undersøgelse, 
som først kan foretages, naar Materialet fra Sundkrogen bliver bear¬ 
bejdet. 
Af det, der er meddelt i det foregaaende, kan man slutte, at 
Sundkrog Lagene er aflejrede før end det saakaldte Plastiske Ler og 
senere end den nederste Del af Danien’ets Kalksten (»Ældre Danien«), 
men en nærmere Aldersbestemmelse indenfor de hermed givne Græn¬ 
ser synes vanskeligere. 
Brünnich Nielsen har, som tidligere omtalt, i sin Afhandling 
om Inddelingen af Danien’et [30] hævdet, at Variationer i Faunaen 
indenfor den her betragtede Del af Lagrækken kun er Faciesforskel- 
ligheder, og at de ikke betyder Aldersforskelligheder i geologisk For¬ 
stand, og meget taler for Berettigelsen af en saadan Opfattelse — 
ikke mindst selve Sundkrog Faunaen, i hvilken man har Kerteminde- 
lerets og Saltholmskalkens Forsteninger sammen. Hvis der i Sund¬ 
krogen, foruden de nye Ting, kun forekom nogle af Rugaard For¬ 
merne og nogle af de fra Kalken i Sydhavnen og paa Saltholmen 
kendte Arter, vilde man slutte, at Sundkrog Lagene i Alder stod 
imellem de to Aflejringer. Men saadan er det ikke. Saa vidt det 
allerede nu kan overses, har man i Sundkrogen næsten alle de Arter, 
der kendes fra de nævnte Lokaliteter, Side om Side i samme Aflej¬ 
ring, og uden at man paa nogen Maade kan sige, at den ene Faunas 
Elementer dominerer over den andens. Det fremgaar heraf, at disse 
Dyreformer har levet samtidig — ja endog sammen paa dertil egnede 
Steder. Sundkrogens Forsteninger knytter saaledes paa 
iøjnefaldende Maade Rugaard Faunaen sammen med Fau¬ 
naen i Saltholmskalken, eller i hvert Fald i dennes øvre Del, og 
det til Trods for, at de to Aflejringer kun har ganske faa Arter fælles. 
Dette sidste maa altsaa udelukkende bero paa Varierende hydrogra¬ 
fiske Forhold under Aflejringen og paa forskellige Opbevaringsmulig¬ 
heder for Forsteningerne i de to Bjærgarter. 
Disse Betragtninger viser, at Brünnich Nielsen i det hele og 
store har Ret i sin ovenfor nævnte Paastand. Man kan derfor ikke 
— med vort nuværende Kendskab til Forsteningernes Fordeling —- 
paa sædvanlig Maade efter Forekomsten eller Fraværelsen af visse 
Arter henføre et foreliggende isoleret Lag til en bestemt Horisont 
indenfor de angivne Grænser. Men naar Brünnich Nielsen paa dette 
udelukkende palæontologiske Grundlag forener Saltholmskalken med 
det overliggende Grønsand og Kertemindeler til et samlet Hele, gaar 
han efter min Mening for vidt. Jeg skal senere komme tilbage til 
dette Punkt; her vil jeg blot fremhæve, at de to Aflejringer danner 
saa vel markerede Led i Lagrækken, at der er Grund nok til stadig 
at holde dem adskilte, selv om man for Tiden ikke kan angive be- 
