10 
gaar, da forenede han den med nogle andre i petrografisk Hen¬ 
seende afvigende Dannelser til en øverste Zone i Danien’et, karak¬ 
teriseret ved et bestemt Fossilindhold ( Crania tnberculata, Terebratala 
lens o. s. v.). I Stedet for den tidligere petrografisk afgrænsede 
»Craniakalk« fik man altsaa nu den ved palæontologiske Kende¬ 
tegn bestemte »Zone med Crania tuberculata« ; og det betød tillige en 
væsentlig Udvidelse af Begrebet. Grön wall maatte saaledes med det 
samme trække begge Lagene fra Vodroffgaards Mølle med ind i den 
nye Zone. 
Det varede ikke længe, inden man begyndte at bruge det gamle 
Navn Craniakalk ved Siden af den upraktisk lange, nye Betegnelse; 
og Grönwall selv bruger det hyppigt i senere Arbejder i denne ud¬ 
videde Betydning. Han skelner saa imellem forskellige Typer af 
Craniakalk: Vodroffgaard Typen, Aasliøj Typen og Typen fra Kjøben¬ 
havns Havn, men betragter dog de to første som nær sammenhørende. 
Paa Grundlag af sit Kendskab til Fordelingen af Blokke af disse 
Bjærgarter i Skaane og i Nordtyskland antager han, at de første 
Typer hører hjemme i mere vestlige, og Typen fra Kjøbenhavns 
Havn i mere østlige Egne [18 og 19]. 
Det næste Hovedpunkt i Grönwall’ s Argumentation stammer 
fra hans Undersøgelse af en Del løse Blokke, som var indsamlede 
ved Karteringen af Kortbladet Svendborg [17]. Blandt disse fandt ban 
ikke alene Craniakalk (alle 3 Typer), men tillige 7 Stykker, som 
ganske lignede Bjærgarten fra Kjøbenhavns Havn; ligesom denne 
bestod de overvejende af rullede »Kridtforsteninger« og indeholdt tillige 
enkelte fuldstændig friske, men de var mærkelige ved, at der i dem 
ogsaa fandtes nogle af de fra Vestre Gasværk kendte paleocæne For¬ 
steninger. 
Jeg fristes her til at indskyde den Bemærkning, at dette Fund 
paa en Maade viser baade Fordelen og Manglen ved Benyttelsen af 
løse Blokke. Fordelen er, at man derved bar Mulighed for at faa 
fat i Ting, som ikke kendes faststaaende; Manglen ligger i, at man 
ved Blokkene kan komme til at adskille Ting, som i Virkeligheden 
hører sammen. Finder man f. Eks. i et Profil, at et Lags Fossilind¬ 
hold varierer noget fra Sted til Sted, kan man se bort fra det ; drejer 
det sig derimod om løse Blokke, maa man nødvendigvis holde dem 
adskilte, til deres Samhørighed maaske ad anden Vej kan bevises. 
Grönwall stod ved de nævnte Blokke over for et saadant Spørgs- 
maal, som netop blev vanskeligt ved, at der i dem fandtes Side om 
Side »Tertiærforsteninger« og ikke rullede »Kridtforsteninger« — alt¬ 
saa Ting, som pegede hver i sin Retning. 
Grönwall skilte de nævnte Blokke fra Craniakalken og betegnede 
dem som »paleocænt Eskinodermkonglomerat«. Han gjorde det 
