69 
har faaet Rede paa, at de to Ting er sammenhørende og delvis sam¬ 
tidige, vil det være rigtigst at vende tilbage til det gamle Navn 
Kerte minde 1er og bruge det som Betegnelse for hele Aflejringen — 
altsaa omfattende baade den kalkholdige og den kalkfrie Bjærgart. 
Om Forholdene ved Kertemindelerets Overgrænse og om Karak¬ 
teren af denne Grænse ved man i Virkeligheden meget lidt. Man 
kan her, som Bøggild har fremhævet, kun lade sig lede af Bjærg- 
arternes Skiften i Boringerne, og det vil, fordi det drejer sig om 
Boreprøver, udtagne paa ret tilfældig Maade, være rimeligst foreløbig 
at se bort fra visse mindre Uoverensstemmelser imellem de enkelte 
Boringer og trække den nævnte Grænse umiddelbart under den 
Horisont, der indeholder de vulkanske Askelag. Dette er naturligt 
ogsaa af den Grund, at man kan formode, at de vulkanske Udbrud 
har staaet i Forbindelse med Jordskorpebevægelser, der har frem¬ 
kaldt betydelige geografiske Forandringer i vore Egne, Forandringer, 
som saa igen kan være Aarsagen til, at Sedimentet over den aske¬ 
førende Horisont helt har skiftet Karakter. Man har her en mægtig 
Aflejring bestaaende af en yderst ejendommelig Lerart, der ganske 
vist kan variere med Hensyn til Farve og Kalkindhold, men som 
overalt er karakteriseret ved at være ganske overordentlig fed. Leret 
er f. Eks. i opblødt Tilstand meget blødt, næsten flydende og at føle 
paa nærmest som blød Sæbe; ved Tørring svinder det stærkt og 
slaar store og dybe Revner. Det adskiller sig tydeligt fra alle andre 
danske Tertiærbjærgarter, blandt hvilke der dog ellers nok findes 
Lerarter, som kan kaldes fede. 
Paa Grund af det skildrede Lers udpræget plastiske Egenskaber 
har man længe kaldet denne Aflejring for »Plastisk Ler«; men det 
er et rigtig daarligt Navn baade som petrografisk Betegnelse, fordi 
alt Ler er plastisk, og navnlig i stratigrafisk Betydning, fordi det 
samme Navn fra meget gammel Tid har været knyttet til en til det 
ældre Tertiær hørende Aflejring i Frankrig, med hvilken det danske 
Ler ikke er samtidigt. Det vil derfor ogsaa her være bedst at fore¬ 
tage en Navneforandring, og det forekommer mig, at »Lillebelts- 
ler« kunde være et passende Navn, fordi Leret i saa stor Udstræk¬ 
ning er tilgængeligt i Klinterne paa begge Sider af det nordlige 
Lillebelt. 
Med Lillebeltsleret slutter den danske Række af gamle Tertiær¬ 
aflejringer; der følger en Afbrydelse i Lagrækken, og det næste Lag 
opad er det mellemoligocæne Septarieler. Det er sandsynligt, at den 
store Variation i Lillebeltslerets Mægtighed fra Sted til Sted skyldes, 
at det har været udsat for Nedbrydning i Tiden inden Septarielerets 
Aflejring, og det er vel ikke udelukket, at der ovenpaa det oprinde¬ 
lig har været afsat andre Lag, som nu ikke kendes. 
