13 
nocamax westfalicus maa vel siges at pege i samme Retning, selv 
om denne Art andetsteds ogsaa er funden i et noget højere Niveau. 
Imidlertid er der en Mængde andre Arter, navnlig Lamellibran- 
chiater og Gastropoder, der tyder paa, at man her har med Granu- 
latus-Kridt at gøre, da de ikke er fundne i saa gamle Aflejringer som 
Nedre Senon. Dette fremgaar af følgende Tabel, som dels viser del 
samlede Antal af sikkert bestemte Arter fra hver Lokalitet, og dels 
disse Arters Forekomst indenfor Senonets 3 Afdelinger: 
Samlet Antal 
Arter 
Senon 
Nedre 
Mell. 
Øvre 
»Arnager«. 
7 
7 
7 
5 
Horsemyreodde. 
14 
9 
13 
10 
Mell. Horsemyreodde og Forchh.’s Klint . 
7 
5 
5 
5 
Forchhammers Klint. 
45 
32 
40 
33 
Bavnodde. 
9 
5 
9 
7 
Vest for Bavnodde. 
13 
10 
13 
9 
»Stampen «. 
10 
7 
8 
7 
Hele Omraadet. 
53 
36 
47 
38 
Som man vil se af Tabellen, er hele Faunaens Præg nærmest 
mellemsenont, og dette gælder ikke alene for hele Omraadets, men 
ogsaa for de fleste af de enkelte Lokaliteters Vedkommende. Det 
forekommer mig derfor, at hvis alt Bavnoddegrønsandet tilhører en 
og samme Zone, maa man komme til det Resultat, at denne Zone 
ligger allerøverst i Nedresenonet, idet den danner Overgangen til 
Mellemsenonet. Desværre mangler Slægten Inoceramus, hvis Arter 
ellers plejer at være gode Ledeforsteninger, næsten fuldstændig i det 
bornholmske Bavnoddegrønsand. 
I Sverige finder man i Fyledalen (Nordøst for Ystad) Aflejringer, 
der maa anses for at være jevnaldrende med Bavnoddegrønsandet, 
men deres Fauna er endnu kun lidet kendt, saa at en nærmere 
Sammenligning er umulig. Størst synes den faunistiske Lighed at 
være med Mergelkalken ved Eriksdal, som Stolley 1 ) anser for Em- 
scher og en Overgangsdannelse til Granulatus-Kridtet. 
Langs Østersøens Sydkyst findes Aflejringer af samme Alder som 
Bavnoddegrønsandet formodentlig baade i Mecklenburg og Pommern 
samt i Vest- og Østpreussen, men Forekomsterne er gerne smaa, 
til Dels kun kendte gennem Boringer, saa at Kendskabet til deres 
Fauna er ringe. 
9 E. Stolley: Die Gliederung etc. S. 267 og 273. 
