34 
64. Aporrhais (Lispodes thés) sp. 
Et noget defekt Eksemplar af en Aporrhais er det ikke lykkedes 
at henføre til Art. Det bærer paa Slutningsvindingen forholdsvis 
faa, meget grove Tværribber, der taber sig nedad- og opadtil; i det 
hele taget minder Skulpturen meget om den, der findes hos Rostel- 
laria Robinaldinus d’Orb. (Paléont. Franc. Terr. crét. II; Tav. 206, 
Fig. 4). Vingen har haft en lignende Form som hos foregaaende Art. 
Bavnodde (1 Ekspl.). 
65. Tudicla depressa Münst. sp. ? 
1844. Tudicla depressa Münst.; Goldfuss, Petref. Germ. III. S. 27; Tav. 172, 
Fig. 12. 
1898. » » » ; G. Müller, Untersenon von Braunschweig. I. 
S. 121; Tav. 16, Fig. 7—9. 
1901. » subcarinata Sturm, Sandstein von Kieslingswalde. S. 71; Tav. 5, 
Fig. 7. 
Et enkelt, meget defekt Eksemplar lader sig maaske henføre til 
denne Art. Det har et meget lavt Spir, og den yngste Vinding om¬ 
slutter næsten fuldstændig de ældre. Vindingerne bærer en skarp 
Kant; den ovenfor denne beliggende Del af Vindingen hæver sig opad 
i en sagte Skraaning, medens Skallen under Kanten falder stejlt nedad 
mod Kanalen. Overfladen dækkes af kornede Spiraler af vekslende 
Styrke. 
Bavnodde (1 Ekspl.). 
Turon — Øvre Senon. 
66. Voluta (V o luti li the s) subsemiplicata d’Orb. sp. 
Tav. 3, Fig. 1. 
1844. Pleurotoma semiplicata Münst.; Goldfuss, Petref. Germ. III. S. 19; 
Tav. 170, Fig. 11. 
1850. Fusus siibsemiplieatus d’Orbigny, Prodome de Paléont. II. S. 229. 
1888. Volutilithes » » sp .; Holzapfel, Aachener Kreide. I. 
S. 95; Tav. 10, Fig. 1—3. 
1898. Voluta (Volutilithes) subsemiplicata d’Orb. sp. ; G. Müller, Untersenon 
von Braunschweig. I. S. 123; Tav. 16, Fig. 10, 18—21. 
Kun et enkelt Aftryk kan henføres til denne Art. Skallen har 
været slank, tenformet med mindst 6 hvælvede Vindinger, hvoraf 
Slutningsvindingen er noget højere end alle de andre tilsammen. 
Under Sømmen ses en Indsnøring og under denne en stærkt afrun¬ 
det Kant; den Del af Vindingen, som ligger under Kanten, er tem¬ 
melig flad og skraaner jevnt nedad mod Suturen. Mellem vindingerne 
bærer ca. 18 temmelig skarpe Tværribber, der er svagest udviklede 
i det indsnørede Parti under Suturen; paa Slutningsvindingen bliver 
