33 — 
cirripedier (langhalser, andeskjæl), som er de mest primi¬ 
tive, er hodets forreste parti utviklet til en bøielig stilk, mens 
det stive, litet bevægelige skeiet er kraftigst utviklet omkring 
kroppen; denne øvre del av dyret kaldes »capitulum«. Hos 
de »sittende« cirripedier (rurene) er den rudimentære kone 
stilk trukket ind i det basale parti av capitulum og ikke synlig 
utenfra. 
Man har været og er endnu i absolut vildrede om cirri- 
pedienes avstamning, og ogsaa den fylogenetiske (stamme- 
historiske eller »genealogiske«) sammenhæng mellern de en¬ 
kelte familier og slegter har været meget omstridt. Den klas¬ 
siske, grundlæggende utredning av den eiendommelige dyre¬ 
gruppe skyldes ingen ringere end Charles Darwin 
som i 1851—1852 utgav en monografisk bearbeidelse av dem, 
hvortil alle forskere endnu i vore dager maa gripe tilbake, 
naar de arbeider med gruppen. Han har ikke formulert sin 
opfatning av gruppens fylogenetiske sammenhæng helt klart, 
men lar dog skinne frem at han anser en stilket form med fem 
skalplater paa capitulum som stamformen. Dette resultat 
begrundes derved at de fem principale plater hos de stilkede 
cirripedier først anlægges som fem chitinplater — »primordial 
valves« — som saa senerehen forkalkes. Ef ter hvert anlægges 
da hos mange slegter sekundære plater ved siden av. 
Der er fundet adskillige cirripedier blandt forsteningene. 
Den slegt som er fundet tidligst i de forsteningsførende lag 
er Mitella , en slegt som gaar langt tilbake i jordens middelal¬ 
der, men som endnu den dag idag lever i varmere havstrøk 
med en fem-seks forskjellige arter. Først senere i forsteningene 
optrær da andre slegter med færre skeletplater paa capi¬ 
tulum. Mitella (fig. 1) har flere plater i sit skeiet end no gen 
anden nulevende langhals; men etpar utdøde slegter — som 
optrær senere i forsteningene — hadde endnu høiere antal 
plater i sine skeletter. 
Fundet av Mitella i de ældre forsteningsførende lag ledet 
til ait F. P. C. Hoek i 1883 opstillet en ny hypotese om at 
cirripediene nedstammer fra denne slegt og at alle andre 
slegter er opstaat ved reduktioner i skeletplaternes antal. Og¬ 
saa den franske forsker A. G r u v e 1, som utgav en mono- 
3 
