— 104 — 
valgt sine ristningsflater i bostedenes nærhet, og da disse 
for den kulturs vedkommende som det her er tale om, visselig 
maa søkes saa nær våndet som mulig, vil en konkordans 
som den der er vist for de tre østlandske ristningers ved¬ 
kommende, antyde en strandlinje, som ikke kan ligge de 
fundne høidetaJ fjernt. 
Sammenfatter vi nu i korthet ovenstaaende data og be- 
tragtninger, turde det fremgaa som resultat, at de naturali¬ 
stiske helleristninger i vort land, forsaavidt som det av deres 
høide over havet er mulig at slutte sig til den øvre grænse 
for deres alder, maa falde indenfor det yngre avsnit av vor 
stenalder. Jeg kjender ingen, hverken ristning eller malning, 
som det geologisk eller arkæologisk skulde være nødvendig 
at datere til ældre stenalder 1 ). For Indtrøndelagens vedkom¬ 
mende maa disse oldtidsminder tilhøre et sent avsnit av peri¬ 
oden, og jeg er mere end nogensinde overbevist om at sten- 
alderens ristninger tilslut møtes med broncealderens, hvis 
kulturindhold vi i et enkelt tilfælde efterhaanden helt ser 
fylde den gamle naturalistiske ristningsflate (Bardal), eller 
en og samme ristning viser en som det synes samtidig blan¬ 
ding av elementer fra begge ristningsgrupper (Evenhus), 
likesom paa Nåmnforsristningen i Ångermanland 2 ). Det vil 
endvidere være naturlig om de kulturforhold som har frem¬ 
bragt de naturalistiske ristninger og malninger, saa langt 
nord, likesom ogsaa kanske i mere avsidesliggende dalstrøk 
sydpaa, endnu paa visse steder har holdt sig ned i en tid, 
da broncealderens kultur hersket i Sydskandinavien. Jeg er 
saaledes mest tilbøielig til at ville datere Solsemhulens rød¬ 
malte menneskefigurer til broncealderen. Ti disse skematisk 
fremstillede skikkelser med sine sprikende armer og ben og 
en rund klat til hode synes at staa stenalderens naturkunst 
1 ) I forbindelse hermed kan likeledes nævnes at naturalistisk 
»smaakunst« ogsaa mangler paa vore flintpladser av ældre sten- 
alders kulturindhold. Dette behøver dog ikke at si saa meget, da 
disse ligger ubeskyttet, og knokler som i regelen har dannet materi¬ 
alet for denne kunst, aldrig er bevaret her. 
2 ) Hertil kan ogsaa føies ristningen paa Sporanes i Rauland , 
Telemarken (A. L. Coll i Fortidsm.for.’s Aarsb. 1901, s. 55 f., og 1902, 
s. 127 f.). 
