— 123 — 
Byer og lav. Mens stammen av et fritstaaende træ, f. eks. en 
ask langs en landevei, altid er mere eller mindre dækket av lav, 
har et træ i tæt bestand, f. eks. i et orekrat, langt mindre av 
disse epifyter, og i den tætte granskog er stammerne gjerne helt 
fri for dem. Det er tydelig lysmængden som er det avgjørende; 
der er stor forskjel mel lem de forskjellige lavarter m. h. t. lysbehov. 
Det har sin interesse at se, at mens gatebeplantningen i en 
mindre by med frisk luft har en helt »normal« epifytvegetation, 
er trærne i en by som Kristiania helt blottet for dem Man kan 
finde nogen alger, som den meget almindelige Protocoecus viridis 
(=Pleurococcus vulgaris), og mørke, leddede sophyfer; men lav 
er der ikke, heller ikke moser. Selv i Tøienhaven, som ligger 
forholdsvis frit, er dette tilfældet; det eneste som findes der, er 
ganske litet av Physcia virella , som ellers er m. alm. paa løvtrær. 
— Men saadan har det ikke altid været. I Universitetets lavher- 
barium findes adskillige arter fra Tøien. Ved Pertasaria atnara. 
som man ellers ofte f inder paa træstammer, har N. G. Moe 
skrevet paa latin: »Overalt paa forskjellige trær — — — — 
Tøien 1865«; nu er der ikke spor av den, heller ikke av Physcia 
pulverulenta og Parmelia scortea, som ihvertfald var der i 1869. 
Dengang laa Tøien endnu langt mere frit end nu, da byen 
med sin røk og taake er rykket nærmere og har fordrevet låvene. 
Det er imidlertid tvilsomt at det er bare den mindre lysmængde 
som er grunden, for da burde man ialfald kunne finde arter med 
mindre lysbehov der. Det kan vel være røken selv; som ved sin 
kemiske virkning skader laven. 
Ove Høeg. 
Eiendommelige lysfænomener hos fugler i flugt. 
1 gamle sagn hos de forskjellige folkeslag møter vi en fortælling 
om fugler, som henter ild ned fra himmelen eller som holder 
lynstraalen fast. BL a. fortælles dette om maaker, og merkelig 
nok, netop for denne fugls vedkommende er der i den sidste tid 
gjort paalitelige videnskabelige iagttagelser som kan stille disse 
gamle sagn i ny belysning. 
I »Ornithologische Monatsberichte« for 1921 (hefte 12) om¬ 
taler dr. K. M. S c h n e i d e r nogen iagttagelser som prof. dr. 
A. Kirschmann har gjort paa øen Sylt, utenfor Slesvigs 
kyst. En varm sommeraften, da der var tordenveir, var det ham 
paafaldende at en flok maaker, ca. 50 stk., nogen minutter før 
hvert lyn viste en usedvanlig ophidset opførsel og skrek urolig. 
Da det blev mørkt saa han fra et vindu, som maakerne fløi tæt 
forbi, at der utgik smaa flammelignende lysninger fra maakernes 
neb, vingespidser og hale. Fuglene skrek stadig mere ophidset 
og blev først roligere, naar de smaa flammer forsvandt efter nye 
voldsomme utladninger. Dr. Schneider mener at maakernes op- 
