ringe, med samme spænstighet, samme varme vilje, samme 
rene sind for disse oldtidens vidner. Slik gik han — med 
feber i kroppen — den sidste dagen han var oppe, knappe 
to uker før døden tok ham, med professor P enck fra Wien 
blandt alle disse venner fra ungdommens og manddommens 
dager, — og slik tok døden ham staaende. 
Han kom som rette manden i rette stunden, har Oscar 
A 1 m g r e n skrevet om ham. Hans betydning for arkeolo¬ 
gien kan ikke skattes ringere end L i n n é s for botaniken og 
B e r z e 1 i u s’ for kemien. Nu stiger den svenske fornforsk- 
ningens heroiske tidsalder i graven med ham. 
Oscar Montelius var, siden 1887, medlem av vort sel¬ 
skap, og i 1911 blev han æresdoktor av Kristiania universitet. 
Vi hædrer derfor hans minde idag. 
Fingeravtryk og arvelighetsforskning. 
Efter et foredrag av 
prof. dr. H. Poll, Berlin. 1 ) 
. 
I nøie sammenhæng med hudens følefunktion (især i de 
ytterste ledavsnit), særlig hos de mest komplicert byggede 
pattedyr, aperne, og i allerhøieste grad hos mennesket, har 
der utviklet sig specielle egenheter, som sikkert staar i vidt- 
gaaende sammenhæng med en særlig utviklet hudfølelse. Paa 
haandens og fotens indside findes ved nøie betragtning et 
system av talrike ophøiede linjer, som danner et slags møn¬ 
ster paa fingerspidsene, de saakaldte papillarlinjer. Naar 
vi trykker en sværtet finger mot et stykke papir, saa opstaar 
et tydelig avtryk av disse papillarlinjemønstre som sorte 
linjer. Disse fingeravtryk er allerede fra urgammel tid 
blit benyttet som identitetsmerke. Allerede i det gamle 
Kina blev analfabetens fingeravtryk benyttet som underskrift 
og ogsaa fuldstændig anerkjendt som gyldig; i en lov av 
Taiho (702 e. Kr.) blir det uttrykkelig sagt, at en skrive- 
!) Ved dr. R. Carriére, Dikemark. 
