— 168 — 
i 1891 opstillet det system for papillarlinjenes mønstre, som 
trods mange smaa forandringer dog i sine væsentlige træk 
har holdt sig indtil nu. Som hovedgrupper adskilles buer, 
sløifer og hvirvler (se fig. 2). Ved buemønster (arcus) løper 
papillarlinjene parallelt med hinanden i en jevn kurve, hvis 
konvexitet er vendt mot fingerspidsen, fra en side til den 
anden uten omdreining. Ved sløifen eller slyngen gjør endel 
av disse i midten av avtrykket en halv omdreining og vende r 
tilbake til indtrædelsessiden. Hvirvelmønstret bestaar av 
Fig. 1. Menneskelig embryo i 4de maaned. 
koncentriske kredser, ellipser eller spiraler, hvis centrum lig¬ 
ger paa fingerspidsens tup. 
Ikke uten grund opfatter man de meget enkle bue- 
mønstre som en primitiv type, mens hvirvelmønstrene kanske 
betyr høidepunktet av komplikation. Til disse grundtyper 
slutter der sig en næsten uoverskuelig mængde finere avvi¬ 
kelser og overgangsformer, som tildels bare adskiller sig ved 
nogen særegenheter i sit forløp. En god lærebok i daktylo- 
skopi anfører ikke mindre end 175 avbildninger av forskjel¬ 
lige typer, og de mulige variationers antal er endnu uendelig 
meget større. Gjennem denne fylde av former av papillar- 
linjemønstre forklares, at her ligger det kjendemerke, som 
for ethvert menneske er arvelig og eiendommelig, dets »sig- 
nalement«, som naturen selv medgav ham, et uforanderlig 
og uundgaaelig tegn paa hans egen medfødte individualitet. 
