— 205 — 
met for den moderne naturfredning. Han skapte begrepet 
naturmindesmerke (»Naturdenkmal«) og optok med stor 
energi i tale og skrift arbeidet for en varig fredning av ut¬ 
valgte stykker oprindelig natur, med det maal for øie at kom¬ 
mende slegter skal faa anledning til at se, hvordan landets 
natur har set ut før menneskene begyndte at ændre den. 
Conwentz hadde en stor evne til at vinde tilslutning for 
sine ideer. Der fulgte noget usedvanlig tillidvækkende med 
hele hans personlighet. Han optraadte med varme og utræt- 
telig utholdenhet, men uten enhver sentimentalitet. Ikke bare 
i Tyskland, men rundt omkring i landene, vaaknet sansen for 
naturfredningens ideer, og arbeidet for dem blev en sterk inter¬ 
national bevægelse. I 1904 utgav han sit grundlæggende 
verk: »Die Gefahrdung der Naturdenkmåler und Vorschlåge 
zu ihrer Erhaltung«. I 1906 oprettet den preussiske regjering 
i Danzig et centralbureau for naturvern og til leder av dette 
blev han samme aar utnævnt. I 1910 blev bureauet flyttet til 
Berlin og stillet direkte under det preussiske Kultusmini- 
sterium. 
I denne stilling virket han saa indtil sin død og fyldte 
den paa en ypperlig maate. Han var overalt anerkjendt som 
naturfredningssakens ledende kraft, og det skyldtes i stor ut- 
strækning direkte eller indirekte hans initiativ at denne sak 
blev tat op og naturfredningsforeninger stiftet i det ene land 
efter det andet. Han redigerte det centrale tidsskrift for denne 
bevægelse, »Beitråge zur Naturdenkmalpflege«, hvorav hittil 
9 bind er utkommet. Selv midt under verdenskrigens larm, 
da de nedbrytende kræfter herjet i Mellemeuropa som aldrig 
før, opgav han ikke motet men kjæmpet utrættelig for den sak 
som laa ham saa varmt paa hjertet. Bl. a. gjorde han ind- 
trængende forestillinger hos de tyske militære myndigheter 
om at verne om den sidste koloni av den europæiske bison, 
som led sterkt under krigen paa østfronten. Den tyske hær- 
ledelse søkte ogsaa saavidt mulig at skaane den, men skogen 
hvor bisonflokken hadde sit tilhold blev paa det nærmeste 
ødelagt under krigen og flokken selv svandt sterkt ind. De 
dyr som overlevet selve krigen er nok siden for den aller 
største del blit et bytte for vildttyvene, og det er desværre 
