— 269 — 
klasse hadde sin glansperiode i palæozoisk tid, specielt under 
k u 11 i d e n, men dens røtter gaar tilbake til devontiden. Jeg 
skal her bare omtale den mest berømte og bedst kjendte av 
disse besynderlige frøbregner, nemlig Lyginodendron oldha- 
mium (fig. 5). Denne hadde store, dobbeltfinnede bregneblader 
som var tvedelt, og har sikkert lignet nutidens træbregner. Men 
dens stamme var noksaa tynd, og man antar at Lyginodendron 
var klatrende, en 1 i a n, som holdt sig oppe ved torn dannelser 
paa stammen. Stammen hadde sekundær tykkelsestilvekst, 
kollaterale karstrenger (mesarke), som i bla¬ 
dene blev koncentriske (kfr. Osmundaceae o. a. breg¬ 
ner). Karstrengsystemet er akkurat en me 11 e m t i n g mel 
lem Cycadéenes og bregnenes. Bladene blev 
allerede i 1829 beskrevet som en bregne Sphenopteris lio- 
ninghausi; først senere kom man paa det rene med at de 
hørte sammen med Lyginodendron- stammene. 
I aaret 1903 gjorde professor O 1 i v e r den merkelige 
opdagelse at nogen fossile frø, som tidligere var beskrevet 
som Lagenostoma Lomaxi , at disse var Lyginodendrons frø. 
De fandtes næsten altid sammen med rester av Lyginoden¬ 
dron , men ingen hadde før vovet at tro at en bregne kunde 
ha frø. (Fig. 5). Frøene var omgit av en fliket hams, 
en cupula, forsynt med k j e r t e 1 h a a r, og disse kjertelhaar 
førte til mysteriets opklaring: de findes nemlig i stor mængde 
paa Ly ginodendrons blader og stammer, men ikke paa andre 
fossiler i de samme lag. 
Det 6 mm. lange frø har en forbløffende likhet med 
Cycadéenes: det har et integument med mikropyle, et 
eiendommelig pollenkammer med en nucellus-tap i midten, 
og pollenkammeret stikker ut av mikropylen (fig. 5). Man har 
flere ganger iagttat tydelige fossilificerte pollenkorn i kam¬ 
meret. Planten har sikkert hat spermatozoider. Noget em¬ 
bryo i frøene har man ikke fundet; men dette forhold, at frøet 
faldt av f ø r embryodannelsen, fandt vi jo ogsaa hos visse 
Cycadéer. 
Frøemnene har vistnok sittet paa rib¬ 
bene av reducerte bladavsnit. 
Først i 1905 blev det mikrospore- eller pollen- 
bærende organ fundet. K i d s t o n beviste da at et 
