— 270 — 
fossil, som tidligere var beskrevet som en bregne Crossotheca 
(fig. 5) hørende til Marattiacéene, i virkeligheten var blad- 
avsnit av Lyginodendron med pollensækker paa 
undersiden. Støvet utvikles i sori eller synangier, 6—7 
paa undersiden av reducerte bladavsnit. 
Dermed var Lyginodendron- problemet opklaret: det 
viste sig at være en frøplante men uten blomster, kun 
med bregnelignende makro- og mikrosporofyller. 
At Pteridospermene, hvorav der nu kjendes en hel del, 
er Cycadéenes forfædre, er hævet over enhver tvil. Dog 
er der endda en stor kløft imellem dem; vi kjender ikke 
mellemformene. Hunplanten av Cycas er imidlertid meget 
vigtig og interessant i denne forbindelse; den har nemlig 
heller ikke specielle skudd omdannet i forplantningens tjene¬ 
ste, som dør efter frugtsætningen, altsaa hvad vi kalder 
blomster, men bare frugtblader (makrosporofyller). Den er 
altsaa yderst primitiv. 
Disse utdøde former kjører ogsaa en kile ind i den gamle 
inddeling av karplantene i »sporeplanter« og »frøplanter«, 
som dækket betegnelsene »blomsterløse planter« og »blomster- 
planter«. Av ovenstaaende utredning fremgaar det nemlig 
at der har eksistert »b 1 o m s t e r 1 ø s e f r ø p 1 a n t e r« 
eller »f røbserende blomsterløse plante r«. Paa 
den anden side kan man godt forsvare at si at der gives 
»blomsterbærende s p o r e p 1 a n t e r« f. eks. Equise- 
tum, Lycopodium og Selaginella; for disse har nemlig egne 
skudd omdannet i forplantningens tjeneste, besat med sporo- 
fyller (W a r m i n g). Vi kommer senere tilbake til en 
mere rationel inddeling av karplantene, som bygger paa 
slegtskapsforholdene mellem disse indbyrdes. 
2. I mesozoisk tid var klassen Cycadinae suppleret av 
en anden talrik, nu utdød klasse Bennettitinae, som 
ofte slaaes sammen med de førstnævnte til Cycadophyta 
(Nathorst). Disse fossile former er studert dels i Europa, 
dels i Amerika, hvor særlig W i e 1 a n d har gjort en række 
epokegjørende opdagelser. 
Bennettitene ligner av utseende paafaldende visse nule- 
vende Cycadéer baade i bladene og i stammen, som gjerne 
var tyk og kort. De hadde dog en endda mere primitiv 
