- 297 — 
istand mellem nationene. Med sin uavhængige position 
stod han utenfor alle internationale stridigheter og han viste 
kun sit brændende ønske om at naa sandheten. Fyrsten 
blev derfor det naturlige centrum i arbeidet. Hans uventede 
død i Paris den 26. juni iaar vil derfor efterlate et aapent rum 
i mange vigtige organisationer og føles som et smertelig 
tap, især blandt alle der er interessert i utforskningen av 
havet. „Jeg tok denne opgave op,“ sa han selv engang, 
fordi jeg baade var sjømand og videnskapen hengiven.“ 
Til fremme av norsk forskning har fyrst Albert bidrat 
mer end nogen anden utlænding. I taknemlighet vil vi 
mindes, at det var ham, der beredvillig gik med paa at 
hjælpe til med at faa vor Spitsbergenforskning 
igang, ved ekspeditionene av 1906 og 1907. Broderlig delte 
han samlingene med os, og til A m u n d s e n s første nord- 
polsfærd forærte han fuldt oceanografisk utstyr. 
I det siste brev jeg har fra ham uttrykker han sin glæde 
ved at Norge skal overta Spitsbergen, en „acte de justice“. 
„Det skulde glæde mig, om jeg endnu engang kunde komme 
derop“ og „si les Norvégiens se souviennent encore de moi, 
ils peuvent étre assurés que je n’oublierai jamais les beaux 
spectacles offerts å mes yeux par leur énergie, leur travail 
et leur esprit scientifique . . .“ 
Det norske geografiske selskap har i fyrst Albert tapt 
et høit fortjent æresmedlem, Norge en ven, der ikke svigtet, 
menneskeheten en særpræget og stor personlighet og viden¬ 
skapen en trofast og hengiven tjener. 
Tilbunds god og høisindet, vil fyrst Albert med sin 
ærlige vilje mot de store maal aldrig bli glemt av dem der 
kjendte ham personlig og stod ham nær. 
Et livslangt maalbevisst arbeide — resultatet et hel- 
støpt verk. 
