— 342 — 
dende stor del av de dominerende mutationer eksisterer bare 
som heterozygoter, idet den faktor, som fremkalder dem, er 
lethal i dobbelt dose, ganske som faktoren for gul farve i mus, 
— Den første gode mutation, som blev observert i Dro - 
sophila, hadde vist en nedarvningstype, som fandt sin enkle 
forklaring ut fra den antagelse, at det gen, som fremkaldte 
den, hadde sin ptads i et bestemt av fluens kromosomer, X- 
kromosomet. Hvis kromosomene, hvad Morgan antok, er 
arvefaktorenes bærere, da er det imidlertid et forhold, som 
straks maa fremstille sig som selvindlysende: I det øieblik 
man hos en art, som bare har 4 kromosompar i sine celler, 
f inder hundreder av distinkte arvelige karakterer, maa hvert 
enkelt kromosom bære ikke en enkelt, men et stort antal arve- 
faktorer. Er dette saa, maa vi imidlertid ut fra vort kjendskap 
til kromosomenes forhold vente, at de gener, som ligger i 
samme kromosom, under nedarvningen maa vise en tendens 
til at holde sammen. Straks man fik et litt større antal arve¬ 
lige karakterer at arbeide med, viste det sig ogsaa, at M e n- 
d e Ts anden lov, loven om faktorparrenes indbyrdes uavhæn- 
gighet under nedarvningen, bare hadde en meget indskrænket 
gyldighet. De mutationer, som optraadte i Drosophila , faldt 
arvemæssig set i 4 distinkte grupper. De mutationer, som 
hører til en og samme gruppe, er ikke uavhængige av hin- 
anden, de holder under nedarvningen mere eller mindre in¬ 
timt sammen med, viser en sterkere eller svakere kobling til 
hinanden. Men alle medlemmer av én slik koblingsgruppe 
viser fri Mende Esk spaltning med, er helt uavhængige av 
hvilketsomhelst medlem av de tre andre grupper. I Droso¬ 
phila kan det altsaa høist eksistere 4 selvstændig mendlende 
faktorpar paa en gang. 
Dette var en opdagelse av første rang. Tallet 4 var jo 
netop antallet av Drosophila ’s kromosompar, og var kromo¬ 
somene arvefaktorenes bærere, maatte vi jo netop vente, at 
faktorer, som laa i et og samme kromosom, skulde vise et slik i 
avhængighetsforhold av hinanden. Men parallelismen mellern 
koblingsgrupper og kromosomer gik videre: Antallet av mu¬ 
tationer tilhørende hver enkelt koblingsgruppe svarer i store 
træk til størrelsen av cellens kromosomer. En stor gruppe paa 
ca. 70 mutationer viser kjønsbunden nedarvning, de over- 
