369 — 
mange hunner som hanner, til et 2:1 forhold, da de hanner 
som mottar det X-kromosom, der bærer den lethale faktor, 
dør, siden de ikke i sit Y-kromøsom indeholder noget allelo- 
morf, der kan nøitralisere dens skjæbnesvangre virkning. Ved 
deres kobling til andre gener kan disse lethale faktorer lokali¬ 
seres i kromosomene og benyttes i planmæssige eksperimenter. 
Er de sterkt koblet til andre recessive gener, vil de dræpe de 
individer der er homozygote for disse, slik at den karakter, 
vedkommende gen betinger, bare kommer frem hver gang der 
indtrær en crossing-over mellem dette gen og den lethale fak¬ 
tor. Er koblingen sterk, vil dette meget sjelden indtræffe, ja, 
Muller har vist, ved disse kombinationer saa sjelden, at 
karakterens fremtræden vil simulere en optræden av en »ny« 
mutation. Disse analyserte tilfælder danner en parallel til 
flere av de gaatefulde mutationsfænomener i Oenothera 
Lamarckiana og bringer dem i linje med andre grupper. 
Vigtige resultater har ogsaa studiet av de saakaldte 
modificerende faktorer bragt, gener, hvis eneste effekt er den, 
at de modificerer virkningen av andre kj endte gener. Av slike 
er der i Drosophila optraadt en hel række. De adskiller sig 
ikke principielt fra almindelige mutiple faktorer, kjendt fra 
N i 1 s s o n - E h 1 e’s, Easfs og andres undersøkelser. Men 
takket være koblingen lar de sig lokalisere og nøiagtig studere 
(M o r g a n). Bridges har f. eks. isolert ialt 8 slike gener, 
hvis eneste virkning er den, at de modificerer den mutante 
øienfarve eosin. Ved kombination av mange slike modifice¬ 
rende faktorer kan man lave en multipel heterozygot stam- 
kultur, som vil være tilgjængelig for selektion og gi en slaa- 
ende parallel til de selektionsresultater, Castle fik i sine 
rotter. Overalt hvor i Drosophila selektion tilsynelatende har 
hat nogen virkning, har det latt sig paavise, bl. a. av 
Sturtevant, at dette skyldes en optræden ved mutation 
av slike modificerende faktorer i vedkommende linje. De en¬ 
kelte gener selv er fuldstændig upaavirket av selektionen. 
Ogsaa for besvarelsen av spørsmaalet om indavlens be¬ 
tydning har selvfølgelig det vældige eksperimentelle materi¬ 
ale i Drosophila tilrettelagt en række data. Ingen skadelige 
følger av den mest vidt drevne indavl har latt sig paavise. 
DrosophilaJorskningm har i væsentlig grad utvidet vort 
24 
