374 — 
samme resultat. Av betydelig interesse er det, at flere av de 
kjønsbundne parallel-mutationer har vist sig at ligge ordnet 
efter hverandre i kjønskromosomet i samme rækkefølge som i 
D. melanogaster, men at den indbyrdes avstand mellem dem 
er forskjellig (fig. 25). 
Den ydre likhet mellem nærstaaende arter viser sig ait- 
saa at være dypt grundfæstet i deres anlægspræg, saa dypt, 
at endog en række av de gener, de bærer i sine kromosomer, 
er identiske eller ialfald allelomorfer av hinanden. 
N funebris f 
y pn N rb_melanogaster_tb_q 
0.0 1.1 3.4 7 5 36.0 41.4 56 3 
Fig. 25. Karter av kjønskromosomet hos fire forskjellige Drosophilider. 
De punkterte linjer forbinder gener, som synes at være allelomorfer 
paa grund av likheten mellem de karakterer, de fremkalder. De verti¬ 
kale, solide linjer forbinder gener, som ved krydsning er bevist at 
være allelomorfer. (Efter Sturtevant). 
— Vi har hermed latt en række av Dr os ophila-ior sk- 
ningens vigtigste resultater passere revy. En punktvis paa- 
visning av deres betydning for arvelighetsforskningen er vel 
overflødig. De taler forhaabentlig i saa maate for sig selv. 
Mendel’s to arvelover er blit supplert med fire nye, loven 
om kobling, genernes lineære orden, interferens og koblings- 
gruppernes begrænsede antal. Arvens mekanisme er klarlagt, 
og vi har faat et indblik i det, Weismann kaldte kim- 
plasmaets indre arkitektur. Selve arvelighetsforskningen er 
løftet op i et høiere plan. En række nye arvefænomener er 
opdaget og analysert, og talrike gamle problemer er kommet 
i nyt lys. Resultatenes betydning for vor opfatning av ut- 
