— 378 — 
J. C. Willis: Age and Area. A study in geographical 
distribution and origin of species. With chapters by Hug o 
d e V r i e s, H. B. G u p p y, Mrs. E. M. Reid and James 
Small. 259 s. 8vo. Cambridge 1922 (Cambridge Univer¬ 
sity Press). 
Den kjendte engelske botaniker J. C. Willis, som har 
tilbragt en menneskealder i troperne og som overhodet sitter 
inde med en usedvanlig rik erfaring om plantelivet i vidt for¬ 
skjellige verdensstrøk, har i den foreliggende bok nærmere ut¬ 
viklet og underbygget en theori, som han allerede i flere tid¬ 
ligere arbeider har fremsat og som han har kaldt theorien om 
»Age and Area« (alder og omraade). 
Han mener at ha fundet, at der i det store og hele 
eksisterer et bestemt forhold mellem de enkelte arters geogra¬ 
fiske utbredelse og deres geologiske alder. Jo ældre en plante¬ 
art er, desto større omraade av jordens overflate vil den ha 
naadd at ta i besiddelse. Arter med liten utbredelse vil i rege¬ 
len være av ung alder — og yngre jo mere lokalt begrænset 
deres forekomst er. Paa samme maate vil de slegter og fami¬ 
lier, som har den største geografiske utbredelse i almindelig- 
het være de ældste, ældre end slegter og familier hvis fore¬ 
komst er indskrænket til mindre omraader. Artrike slegter 
vil stort set være ældre end artfattige, slegtrike familier ældre 
end saadanne som omfatter et mindre antal slegter. 
Ogsaa for forskjellige dyregrupper med forholdsvis liten 
vandringsevne, f. eks. landmollusker og biller, har han til¬ 
lempet disse regler. 
Selv utpræget lokale, efter Willis ganske unge, arter 
adskiller sig ofte skarpt og i forholdsvis væsentlige karakterer 
fra sine nærmeste slegtninger. Han mener at nye arter op- 
staar ute i naturen ved sprangvise ændringer (mutationer). 
Han tar sterkt avstand fra D a r w i n ’ s lære om arternes 
opkomst ved »naturlig utvalg«. 
Willis reserverer sig mot at hans theori skulde ha gyldig¬ 
het for hver enkelt plante- og dyreart, men han mener at den 
passer for det store flertal av arter og at den uttrykker det 
almindelige forhold i naturen. 
Til støtte for sin theori anfører han talrike interessante 
enkeltiagttagelser, især fra tropernes planteliv, men frem- 
