383 — 
skaaret i fjeldvæggen inde i selve stenbruddet, med bunden 
ven den de op ganske som i Jan Petersen’s fig. 2, Efterat 
karrets utvendige form paa denne vis i'hovedsak var tildannet, 
er saa blokken hugget løs, uthulet og finpudset. 
Til de fire stadier i tilvirkningen av klæberstenskar, som dr. 
Petersen omtaler (1. c. s. 239), kan vi altsaa føie et femte: det 
gjenstaaende merke i fjeldet efter det løssprængte kar. 
Der fandtes paa gaarden ingen tradition om hvor længe 
det er siden at klæberstensbruddet har været i bruk. Den indu¬ 
stri vi her finder spor efter ligger sikkert langt tilbake i tiden, 
Jens Holmboe . 
En fossil grønlandshval fra Sørfolden i Salten. 1 
Tromsø museums aarshefter har konservator T. Soot-Ryen 
nylig beskrevet et skeiet av en grønlandshval (Balaena mysticetus), 
som vaaren 1921 blev fundet ved Røsvlk i Salten. En liten elv, 
som var blit opdæmmet, brøt sig i november 1920 et nyt leie 
gjennem en ler- og sandterrasse, og ut paa vaaren blev hvalbenene 
synlig i den gamle dambunds øverste del. 
Knoklerne laa 3,5 m. under overflaten i en terrasse, som 
øverst bestaar av vekslende lag av sand og grus og derunder 
av et mægtig lerlag. Terrassens overflate ligger ca. 23 m. o. h. 
I leret, hvor hvalskelettet laa, fandtes skal av en række 
molluskarter, som tyder paa et koldt men ikke egentlig høi- 
arktisk klima. I leret ca. 1 m. over skelettet laa et forkrøblet blad 
av fjeldbjerk (Be f ala odorata), og mel lem to benbiter laa et 
bladfragment som senere har vist sig at være av skrubbær 
(Cornus suecica). • Molluskfaunaen og lerets beskaffenhet tyder 
paa at leret er avsat dengang strandlinjen tæt ved Røsvik laa ca. 
80—90 m. o. h., altsaa paa et dyp av ca. 60—70 m. Paa et 
saa stort dyp maa altsaa den døde hval være sunket, dengang dens 
legeme blev i ndleiret paa havbunden. 
Skelettet var noksaa fuldstændig, men i ganske stor ut- 
strækning brukket istykker. Det tilhører en ung grønlandshval, 
hvis samlede længde har været omkring 8.7 m.; herav falder 
ca. 2,8 m. paa hodet. Leret omkring knoklerne indeholdt betydelige 
mængder av en fettagtig substans, som ved indtørring dannet 
en sprød skorpe og brændte med en hornagtig lugt. Utvilsomt 
er dette rester av hvalens spæklag. 
Forf. anser det mest sandsynlig at hvalen ved vintertid er 
druknet under isen og saa er sunket tilbunds. I sin avhandling 
har han git en detaljert beskrivelse av fundomstændigheterne og 
av de enkelte knokler, Skelettet er nu sat sammen og opstillet 
i Tromsø museums hvalsamling. 
Fossile rester av grønlandshval er flere ganger fundet i 
skandinaviske kvartæravleiringer, men fra Norge foreligger tid- 
