19 
der sand mellem stenene, men som oftest ligger disse sammen- 
hopede og danner de saakaldte strandnrer. De repræsenterer 
fjæren paa en tid, da havet stod høiere og gik like ind til fjeld- 
foten, og deres materiale stammer vistnok for den største del 
fra de fra klipperne nedstyrtede sten og blokker, som er avrundet 
ved i brændingen at slipes mot hverandre. Nu er det bare den 
ytterste del, ialfald av de brede strandurer, som regelmæssig 
sættes under vand ved flodtid. Kun ved springflod 1 ) og storm¬ 
flod gaar det salte vand høiere op. Men de brede strandurei 
har altid store partier, som aldrig naaes av bølgerne. 
Det sier sig selv, at den storstenete strand aldrig kan ha 
nogen sammenhængende plantevekst. Det blir kun en og anden 
blomsterplante med sin rot fæstet under stenene, som hist og 
her hæver sine blade og blomster op mot lyset. Under stenene, 
eller mellem disse hvor der findes et og andet mellemrum, er 
der ofte samlet litt finere materiale i form av sand-, ler- eller 
muldpartikler, i hvilket frøene kan spire og hvorfra planterne 
henter sin næring. 
Er vegetationen yderst aapen i strandurene, er de enkelte' 
individer til gjengjæld kraftige nok. 
Der falder litet lys ned mellem stenene, og da planternes 
stengler vokser meget raskere i svakt lys end i sterkt, kan 
strandurenes planter hurtig naa den ofte lange vei op til lyset 
med sine blade og blomster. Der er stadig fugtighet nok under 
de store sten, og der er ingen konkurranse. Man har sagt om 
dem, at de staar som i blomsterpotter med altid fugtig jord. 
Derfor er strandurenes vegetation sammensat ikke bare av 
saadanne planter som f. eks. sandstrandens saltplanter og tørke¬ 
planter, der har bygningsforhold, som nedsætter fordampningen. 
Tyndbladede urter som ellers pleier at vokse paa skyggefulde 
steder som i skog eller krat tør ogsaa vove sig ut i strandurene. 
Kun de ytterste dele av disse, som ofte fugtes av sjøvandet, 
er reservert for saltelskende planter som f. eks. strandkjeks og 
strandarve, østersurt og strandsmelde, Lathyrus maritimus o. fl. 
Fig. 5 og 6 viser strandurer fra Varangerhalvøen. Paa det 
første sees et kraftig eksemplar av strandarve, omtrent 1 m. i 
x ) Den høieste springflod er i Østfinmarken over 3 m., mens den 
daglige flod i gjennemsnit er ca. 2 m. 
