34 
det forekommende dagsommerfugle, nemlig den før nævnte 
kaalsommerfugl (Pieris brassicæ) og tidselsommer- 
fnglen (Vanessa c a r d u i), som nede i Tyskland og Frank¬ 
rike i enkelte aar kan optræ i svære mængder, tusener paa 
tusener, og slutte sig sammen i store tog, der trækker i en be¬ 
stemt retning og ofte til bestemte tider paa dagen. Saaledes 
hændte det eksempelvis i 1868, at de hvite kaalsommerfugler i 
3 dage efter hinanden, hver morgen mellem kl. 7 og 8 i sværmer 
som formørket solen, drog fra nord mot syd over floden Warnow 
i MeckJenburg. Men dette er dog allikevel ingenting i sammen¬ 
ligning med f. eks. Sydamerika, hvor forskjellige med vor kaal¬ 
sommerfugl beslegtede arter (pierider) næsten regelmæssig hvert 
aar kan vise sig flyvende i saa umaadelige tog at de varer i 
ukevis! — Blandt natsommerfuglene kan specielt nævnes en 
spinder ved navn nonnen (Psilura monacha), hvis larver er 
saa ødelæggende for barskogen, og som i 1850-aarene i sky- eller 
snedrevlignende sværmer brøt ind fra Rusland over Østpreussen 
og Polen. Masser av sommerfuglene blev av vinden ført ut over 
Østersjøen, som i indtil 3—5 mils avstand fra kysten blev tæt 
. bedækket derav, og utallige masser av dem blev av bølgerne i 
levende eller død tilstand skyllet iland paa stranden. 
Det samme hænder ogsaa med oldenborrerne (Melo- 
lontha vulgaris), som i særlig talrike sværmeaar kan optræ i 
saa forfærdelige masser at de lik skjær rent kan formørke dags¬ 
lyset. Under saadanne omstændigheter kan sværmene av vin¬ 
den bli sat tilhavs, saa at sjøen blir dækket med et flytende lag 
av oldenborrer, og der kan skylles iland slike masser av dem, 
at deres døde, raatnende kropper forpester luften. 
Store sværmer av saakaldte »vingemaur«, det vil si vin- 
gede hanner og hunner av almindelig skogmaur, kan ogsaa 
undertiden sees nedstyrtet i massevis i vandflaten av sjøer og 
tjern, hvor de efter endt parringsutflugt sætter livet til. — Baade 
i Brasilien og i Afrika forekommer forskjellige arter av van- 
dringsmaur, som i store hærskarer vandrer om fra sted til 
sted og lever av rov og plyndring, hvor de kommer. Og de 
er saa krigerske og paagaaende, at indbyggerne maa rømme sine 
boliger, saa længe en saadan herjing staar paa — nogen mot¬ 
stand nytter det ikke at forsøke paa, da overmagten er for stor 
paa maurens side. 
