50 
Gravehvepser. 
Av 0. J. Lie-Pettersen. 
En dag, mens jeg sat og solet mig paa en græsbakke, fik 
jeg ganske tæt ved mig øie paa et litet insekt, som gik bak- 
længs lialende en forholdsvis stor edderkop efter sig. 
Jeg var bare en fjortenaarsgut dengang, og jeg kjendte ikke 
stort til insekterne. Dog hadde jeg baade set og hørt tale om 
at edderkoppene levet av at fange og fortære insekter, mens jeg 
ikke hadde den fjerneste anelse om, at forholdet undertiden kunde 
være det stik motsatte. 
Det er nu over 30 aar siden jeg gjorde denne observation, 
men endnu staar den saa klart for min erindring, som om det 
bare var like saa mange dage siden. 
Jeg erindrer saaledes ganske tydelig, hvorledes edderkoppen 
blev trukket avsted efter det ene ben, med ryggen slæpende 
langs marken, og hvorledes det lille insekt anstrengte sig for at 
bringe byttet med dets sprikende lemmer klar av alle de mange 
hindringer det hadde at passere i form av græs og andre planter, 
mellem hvilke edderkoppens ben ofte satte sig fast. 
Edderkoppen — det var en brun lycoside av dem vi hyppig 
ser løpe omkring paa marken om foraaret — saa ut til at være 
død, for den rørte ikke et lem eller gav noget andet livstegn 
fra sig, mens den saaledes blev transportert avsted. 
Jeg fik lyst til at se, hvor insektet agtet sig hen med 
dette noget usedvanlige bytte, og fulgte derfor med opmerksom- 
het begivenheternes videre utvikling. 
Det blev en hel liten taalmodighetsprøve; for det gik ikke 
fort med transporten gjennem dette plantevirvar; men omsider 
gjorde dyret holdt omtrent 30 cm. fra en flat sten, som laa paa 
•bakken i ca. 4 meters avstand fra det sted, hvor jeg først fik 
øie paa det. 
Her la hvepsen — det var nemlig en liten hveps — 
sit bytte fra sig, eller rettere lot det bli hængende ved et græs- 
straa, og begav sig derefter hen til kanten av stenen, hvor den 
gav sig ifærd med at grave i den løse jord. 
Litt efter var den helt forsvundet i det utgravede rør, der 
