52 
langs veikanter, eller paa solbeskinnede bakker, hvor jordsmonnet 
bestaar av løsere jordarter, og helst hvor græsbevoksningen ikke 
er synderlig tæt. 
Mange av disse arters levevis er endnu ganske ukjendt, 
mens endel har været ivrig studert av entomologerne, saa deres 
biologi nu er temmelig godt utredet, ialfald i sine hovedtræk. 
Til disse sidstnævnte hører ogsaa enkelte av de almindeligere 
arter av slegten Pompilus — veihvepsene — og det er netop 
en saadan jeg foran har omtalt. 
Pompilusarterne, hvis utseende bedst fremgaar av nedenstaa- 
ende avbildning (fig. 1), lever dog ikke som fuldt utviklede insekter 
Fig. 1. Forskjellige veihvepser. 
av at fange og fortære edderkopper, hvilket man efter det jeg 
foran har fortalt kunde være tilbøielig til at tro. Deres næring 
bestaar tvertimot av honning og andre plantesafter, og vi træffer 
dem derfor ikke sjelden paa blomster. 
Hyppig har jeg saaledes fundet dem i de store blomster- 
skjærmer av sløkejol (Angelica silvestre)og hos bjørnekjæks arterne 
(Heracleum), fraadsende i disse blomsters let tilgjængelige honning. 
Naar de langt sjeldnere antræffes paa andre blomsterplanter, 
har dette vistnok alene sin grund deri, at disse hvepsearter 
mangler et egentlig sugerør og derfor ikke kan nyttiggjøre sig 
disse blomsters honningforraad. 
Veihvepsene lever altsaa like saa vegetarisk som biene og 
en mængde andre insekter. Men dette er derimot ikke tilfældet 
med deres yngel, og naar vi derfor træffer en Pompilus, som er 
ifærd med at slæpe en edderkop hjem til sin hule, saa er det 
