— 82 — 
Gravehvepser. 
Av 0 . i. Lie-Pettersen. 
(Forts.). 
En liten gravehveps som av utseende meget ligner vei- 
hvepsene er Tachysphex pectinipes. Den er hos os ganske hyp¬ 
pig paa solvarme sandbakker, hvor den likesom veihvepsene for 
det meste bevæger sig løpende. 
Da jeg første gang saa denne art, tok 
jeg den for en liten Pompilus, og det var 
egentlig det eiendommelige bytte den kom 
slæpende med, der vakte min mistanke om, 
at jeg hadde en Tachysphex for mig. Denne 
art jager nemlig knn græshoppelarver, og det 
var netop med en saadan jeg paatraf den en 
Fig 3 Tachysphex julidag P aa en sandbakke i Hardanger. 
pectinipes. Siden har jeg ofte hat anledning til 
at iagtta denne lille gravehveps i de indre 
fjordstrøk, men ute ved kysten har jeg aldrig set den, og 
jeg er tilbøielig til at tro at den ikke kan finde sig tilrette i 
det fugtige kystklima. 
Det er et ganske pndsig syn at se denne lille hveps som 
bare er 10—12 mm. lang komme halende paa en græshoppe- 
larve, som er adskillig større end den selv. Med bakbenene 
trykket ind mot larvens hode og med en av dens følere mellem 
sine kjæver, kravler den avsted paa sine forben dragende det 
tunge bytte efter sig. 
Under paralyseringen faar Tachysphex sig ofte en luftfart 
paa byttets ryg, da larven, naar den anfaldes, gjerne gjør et 
sprang for at forsøke at undfly sin fiende. Tachysphex slipper 
imidlertid ikke sit tak og benytter et gunstig øieblik til at 
gjøre sit stik under dyrets brystparti, hvorved dets motstands¬ 
evne hurtig lammes. De lange springben strækkes bakut og be- 1 
væger sig kun svakt og ligger sluttelig helt slappe henad 
marken. 
Paralyseringen skal forøvrig ifølge Adlerz ofte være nok- 
saa ufuldstændig, saaat græshoppelarven efter nogen tid endog 
skal kunne gjøre sprang paa flere centimeter, naar den sættes 
paa sine ben. 
