118 — 
Der maa arbeides i flere sæsonger for at hulen kan være færdig 
til yngletiden indtræder. Utgravningen begynder derfor allerede 
naar den unge lunde er et aar gammel og fortsætter derefter 
hvert aar indtil den yngler. Denne arbeidstid falder forøvrig 
sammen med »fleyga«-tiden ; den begynder altsaa naar rugningen 
er endt og ungerne kommet i redet og varer med mellemrum til 
fuglene i august trækker bort fra øene. 
Trods alle mulige paafund og forsøk er det paa Færøene 
endnu aldrig lykkedes at faa lomvien til at bygge paa et nyt 
sted, selv om dette er i umiddelbar nærhet av de gamle rede- 
pladser. Med lunden er det derimot en temmelig let sak. 
Begynder man at grave litt paa en ny hule blandt de andre eller 
i nærheten av bebygget omraade, vil den i de fleste tilfælder bli 
tat i besiddelse av en ikke-ynglende lunde, som saa selv fort¬ 
sætter arbeidet til det er fuldendt. Arbeidet lykkes bedst, naar 
man graver saa langt ind, at fuglen, naar den skal til at fort- 
sætte gravningen, kan foreta denne uset av omgivelserne, idet 
den altid følges av en angst for at bli anfaldt bakfra av ravn, 
rovmaake eller andre røvere, saalænge den ikke har gravet sig 
saa langt ind at dens krop er ganske skjult under jorden. 
Fra gammel tid har man sagt om lunden at den skal kunne 
bære seksti av de bittesmaa sild, hvormed den mater ungen, 
i nebbet paa en gang. Dette synes dog at være en over¬ 
drivelse. Jeg har selv adskillige ganger for at bli klar over 
forholdet »fleyget« sildbærende lunder. De fleste hadde fra 18 
til 24 stykker i nebbet, og blot en naadde til 28. Andre fugle- 
fangeres utsagn stemmer overens om at 80 stykker maa sættes 
som det allerhøieste antal, som en lunde kan bringe med sig 
hjem i nebbet. Men allerede dette er jo forbausende. Der findes 
vel en mængde smaa mothaker i munden, som hindrer silden 
fra at glide ut av nebbet igjen; allikevel er det til at undres 
over at den kan klare at fastholde f. eks. 27 smaa fisk, mens 
den aapner gapet for at fange den otteogtyvende. 
Naar lunden er paa sildefangst, flyter den lavt og med for- 
kroppen bøiet fremover i våndet og med vingerne en liten smule 
løsnede. I denne stilling kan den være under våndet i et glimt, 
hver gang der er en chance. Særlig i stille veir og paa blankt 
vand, hvor en krusning i overflaten vil forskrække sildestimen, 
