— 101 — 
197 
slafhandeln. Åfven i de tropiska delarne ai Asien har 
Ankylostomum-anemien visat sig i regeln leda sitt upphof 
från Necator, så att Ankylostomum duodenale’s egentliga ut- 
bredningsområde krympt samman till den palearktiska regi¬ 
onen, dit ju åfven Egypten hor, hvarifrån den emellertid genom 
kolonister og emigranter spridts åt skilda håll. Ofverallt i 
tropikerna har det emellertid vid dessa undersokningar visat 
sig, att det vida ofvervågande antalet fall af s. k. tropisk 
anemi åro fororsakade af Necator eller Ankylostomum, den 
senare då importerad genom europeer. 
Efter dessa korta antydningar om Ankylostomum-anemiens 
utbredning och betydelse skall jag nu ofvergå till att redogora 
for de banbrytande undersokningar ofver parasitens utveckling 
och infektionsvågar, som under de sista 15 åren blifvit gjorda 
af tysken Looss, professor vid medicinska hogskolan i Kairo, 
den fråmste lefvande kånnaren af inålfsmaskarne och vål 
också den fråmste, som någonsin lefvat. Då denne i slutet 
af 90-talet borjade dessa undersokningar, ansåg man det vara 
en fullståndigt utredd fråga, hur Ankylostomum utvecklas och 
inkommer i månniskokroppen. Redan i midten af 80-talet 
hade nåmligen en annan tysk forskare lyckats genom experi- 
ment med månniskor påvisa, att de fullt utvuxna, 0,6—0,7 
mm. långa Ankylostomum-larverna (fig. 3), om de inforas med 
fodan, sedan utveckla sig i tarmen till konsmogna djur, medan 
dåremot ågg och halfutvecklade larver kunna svåljas utan men 
for hålsan. Hårigenom ansåg man konstateradt for det forstå, 
att utvecklingen sker direkt på samma enkla vis som t. ex. 
hos spolmasken (Ascaris) och springmasken (Oxyuris) utan 
att som hos trikinerna formedlas af en s. k. meilanvård, 
samt for det andra, att infektionen sker uteslutande medelst 
fodan, d. v. s. genom munnen. Det var detta senare, som 
genom Looss’ upptåckter skulle afslojas som på sin hojd en 
halfsanning. Denne hade for att nårmare folja utvecklingens 
gång hos Ankylostomum gjort en del infektionsexperiment med 
skilda forsoksdjur och dårvid på det samvetsgrannaste forsokt 
skydda sig mot att inficieras genom munnen, så mycket mer 
som han foretog sina undersokningar i ett koleralaboratorium. 
Trots de mest systematiskt genomforda forsiktighetsmått insjuk- 
nade dock Looss efter ett par månaders forlopp och befanns 
