— 103 — 
199 
vara ytterligt starkt inficierad med Ankylostomum. Hur denna 
infektion ågt rum var honom en fullståndig gåta, tills han 
något senare genom en tillfållighet upptåckte, att Ankylosto- 
mum-larverna aga formåga att borra sig direkte in i månni- 
skans hud. Vid ett af hans experiment råkade en vatten- 
droppe, som var full af många hundra Ankylostomum-larver, 
falla på hans hand, utan att han tankte på att aftorka den. 
Den torkade af sig sjålf efter ett par minuter, men samtidigt 
instållde sig en håftig sveda, alldeles som når man branner 
sig på en manet, och denna sveda åtfoljdes af en stark rod- 
nad. En ny droppe starkt larvhaltigt vatten placerades nu 
med afsikt på handen och fick torka in — med precis samma 
resultat; det sista spåret fuktighet afskrapades med en skalpell 
och undersoktes under mikroskopet. Af de massor af 
Ankylostomum-larver, som blifvit deponerade på håndens hud, 
funnos nu blott några få kvar, medan i stållet mellan de 
afskrapade epidermisfjållen massor af tonnna larvhudar sim- 
made. Nu kunde knappast något tvifvel långre råda. De 
forsvunna larverna måste ha borrat sig in i huden och dårvid 
låmnat efter sig det gamla skinnet från sista hudomsningen, 
hvilket de fullt utvuxna larverna båra omkring sig som ett 
lost holje (fig. 3 Sch.). Kunde de sedan från huden ta sig 
fram till tarmen, ja, då var forklaringen funnen till den 
svåra anemi, som Looss under sina experiment råkat ut for, 
ty så noggrann han ån varit att hålla larverna borta från 
munnen, så litet hade han naturligtvis tånkt på att skydda 
sin yttre hud, specielt sina hånder for att komma i beroring 
med dem. Mycket riktigt! Ett par månader efter experi- 
mentet med handen forvårrades på nytt Looss’ tillstånd, hvilket 
under tiden nårmast forut varit tåmligen tillfredsstållande, 
sedan de tidigare forvårfvade Ankylostomerna genom låmplig 
behandling betydligt reducerats i antal. 
All sannolikhet talade alltså for att en infektionsvåg n:o 2 
genom huden stode oppen for Ankylostomum vid sidan af den 
forut kånda genom munnen, men for att detta skulle kunna 
betraktas som vetenskapligt fastslaget kråfdes dock nya ex¬ 
periment. Det forstå af dessa hade till uppgift att stålla 
larvernas intrångande i huden ofver allt tvifvel. En person, 
hvars ben skulle amputeras, fick strax fore operationen mot- 
