200 
— 104 — 
taga en droppe starkt larvhaltigt vatten på detsamma; en timme 
senare blef det ifrågavarande hudpartiet utskuret, fixerades 
och snittades med mikrotom. Det visade sig nu vid snit- 
tens mikroskopiska undersokning, att det så långt droppen 
fått sprida sig, knappast fanns en enda hårsåck, i hvilken 
ej larverna trangt in; i de storre funnos de massvis. Som- 
liga af larverna voro fixerade med endast hufvudet instucket 
i den fina springan mellan håret och hårsåcken och den ofriga 
kroppen hångande utanfor, andra åter hade redan hunnit ned 
till hårsåckens botten invid hårpapillen och hade dar begynt 
att genomborra hårsåckens vagg for att komma ut i den om- 
gifvande låderhudsbindvåfven; endast några få hade ånnu 
hunnit helt och hållet ta sig ut i denna. Åfven fina horisontala 
sprickor i ofverhuden visade sig lika brukbara for larverna 
till ingångsportar som hårsåckarne. I svett- eller talgkort- 
larnes utforingsgångar funnos de dåremot aldrig inkrupna. 
Genom detta experiment var det alltså definitivt fastslaget, 
att Ankylostomum-larverna aga formåga att intrånga i huden 
samt att de dårvid begagna sig af de mikroskopiska springor, 
som stå dem tillbuds, dessa må nu vara vertikala som hår¬ 
såckarne eller horisontala, som springorna mellan de ytliga 
epidermisfjållen. Ofverhufvudtaget tyckas larverna, om de 
placeras på en kropp med fina porer eller springor, gripas 
af en oemotståndlig drift att krypa in i dessa. Droppar 
man larvhaltigt vatten på en bit flådermårg, forsvinna på 
kort tid alla larverna i mårgens inre, låmnande sina gamla 
skinn kvar på ytan, precis som vid experimenten på mån- 
niskohud; ett annat utslag af samma drift år, att de bor r a 
sig igenom filtrerpapper. Komma de dåremot på en yta, 
som ej erbjuder dem några kryphål, befinna de sig i en 
rastlos, orolig rorelse och klåttra dårvid i grufvor hogt upp 
långs våggarne och framfor allt långs de ojåmna ytorna af 
tråstållningarne. Man har velat tolka denna Ankylostomum- 
larvens borrnings- och klåttringsdrift som ett uttryck for en 
inneboende thigmotropism eller thigmotaxis. Så beteckna vi 
som bekant i botaniken det reaktionsforhållande, som kommer 
klåtter- och slingervåxter att smyga sig intill och vinda sig 
kring sitt stod. På samma sått skulle hos Ankylostomum-larven 
den blotta beroringen med ett fast underlag automatisk utlosa 
