105 — 
201 
en liflig rorelse och samtidigt en oemotståndlig drift att om 
mojligt borra sig in i detta underlag. En sådan egendomlig 
form af thigmotropism skulle naturligtvis ej ha uppkommit, 
om den ej spelade en vigtig roll i djurets biologi. 
Vi återgå nu till de af Looss foretagna experimenten. 
Då dennes meddelanden om den nya infektionsvågen for Anky- 
lostomum nåstan på alla håll mottes af misstro och man bland 
annat sokte gora gallande, att de i huden inkomna larverna 
aldrig sedermera framkomma till tarmen utan blott planlost 
irra omkring i huden, foretog Looss ett nytt experiment med 
en sjukskotare vid medicinska hogskolans sjukhus i Kairo. 
Denne hade på 6 års tid ej varit utanfor sjålfva staden, som 
praktiskt taget år fri från Ankylostomum, me dan den om- 
gifvande landsbygden år starkt inficierad. Sedan upprepade 
undersokningar ytterligare bekråftat, att mannen var helt fri 
från Ankylostomum, placerades flere droppar starkt larvhaltigt 
vatten på hans ena arm och fingo torka in. Den af Looss 
på sig sjålf iakttagna klådan instållde sig strax; hela armen 
svållde under den foljande veckan upp och kliade våldsamt. 
Dårefter upphorde dessa symptom igen. 71 dagar efter 
experimentet visade sig for forstå gången Ankylostomum-ågg 
i mannens afforing; dessas antal steg sedan under de 8 fol¬ 
jande veckorna betydligt for att sedan under 2 års tid hålla 
sig tåmligen konstant vid den uppnådda kvantiteten. Detta 
senare visade, att under denna tid ingen ny infektion tillkommit 
och okade naturligtvis i hog grad vissheten, att det afsedda 
experimentet lyckats. 
Det återstod nu att åfven nårmare f olja Ankylostomum- 
larverna på deras vandring från huden till tarmen och fastslå, 
hvilken våg de dårvid taga. Detta kunde naturligtvis blott 
ske genom experiment med djur. Ankylostomum duodenale 
lefver nu, såvidt man vet, som normal parasit blott hos månni- 
skan; de enda forsoksdjur, som låta inficiera sig med masken, 
åro unga, hogst 4 månader gamla hundar och kattor och 
åfven med dessa lyckas experimentet endast till en viss grad, 
i det att blott ett påfallande fåtal af de på huden anbragta 
larverna nå fram till tarmen och dår bli konsmogna. Dåre- 
mot år hunden det normala vårddjuret for en annan ytterst 
nårstående Ankylostomum-art, A. caninum, hvilkens utveekling 
