202 
— 106 — 
a priori med storsta sannolikhet kunde antas forlopa fullstån- 
digt parallelt med A. duodenale’s. Looss utstråckte dårfor 
sina experiment afven till denna art. Till att borja med 
formodade han, att larverna vandrade raka vågen genom buk- 
hålan från huden till tarmen, men efter fortsatta forsok kom 
han under fund med att larverna i huden soka sig in i dess 
venosa blodkårl. Han uppstallde då den arbetshypotesen, 
att de med den venosa blodstrommen foras forst till hogra 
hjårthalfvan, sedan vidare till lungorna, att de i lungorna 
ofvergå till luftvågarne, att de sedan genom luftstrupen och 
struphufvudet vandra upp i svalget och slutligen dårifrån 
genom matstrupen finna en oppen våg fram till målet for 
sin långa vandring — tarmen. Detta antagande fick en 
glånsande bekråftelse. En hundvalp, som 2 gånger blifvit 
inficierad med Ank. caninum genom huden och dodades 77 
timmar efter lsta och 5 timmar efter 2dra infektionen, visade 
sig på snitt ha talrika larver både i lungornas alveoler och 
i de finare och grofre broncherna. Från slemhinnan af de 
understå 3 cm. af luftstrupen kunde ej mindre ån 399 
Ankylostomum-larver afskrapas. Snitt genom den ofre delen 
af luftstrupen visade talrika på slemhinnan vandrande larver. 
Åfven i matstrupen kunde larverna påvisas, medan de i 
munhålan fullståndigt saknades. Alla dessa larver hade 
tydligen vuxit och utvecklat sig i riktning mot det kons- 
mogna djuret. En massa larver hade slutligen redan hunnit 
fram till tarmen, men helt naturligt i betraktande af den 
korta tid som forlupit efter infektionen hade ingen ånnu på 
långt når blifvit konsmogen; de långsta voro ånnu blott 
omkr. 2 mm. långa, dock alltså 3 gånger så långa som den 
intrångande larven. Man kan alltså såga, att vid detta 
experiment en oafbruten strom af Ankylostomum-larver befanns 
rinna från lungorna till tarmen via luftstrupen och matstrupen. 
Svårare år det att påvisa larverna på vågen från huden 
till lungorna, hvilken stråcka uppenbarligen tillryggalågges 
tåmligen hastigt med blodstrommen. Dock lyckades det Looss 
upprepade gånger att finna dem i snitt såvål genom hjårtat 
som genom flere storre vener. Vid sidan af venerna synas 
larverna också i ånnu storre utstråckning begagna sig af 
lymfvågarne som kommunikationsmedel. Om infektionen 
