214 
— 118 — 
Vi f inna alltså, att infektionsvågen genom huden, hvilken 
man tidigare ifråga om inålfsmaskar ofver hufvud ej tagit 
med i rakningen, visat sig galla for ej mindre an 4 styeken af 
månniskans inalfsmaskar, dåribland tre af hennes allra vik- 
tigaste och farligaste. 
Hårmed har jag i allt vasentligt uttomt mitt åmne. Det 
enda, som kunde vara att tillagga ar, att det for några år 
sedan lyckats att genom experiment med apor definitivt leda 
i bevis, att den bekanta anda till meterlånga Medinamasken 
(Dracunculus medinensis) från N. Afrika och V. Asien, hvilken 
fororsakar stora oppna bolder, sårskildt på benen, infores i 
kroppen med dricksvatten, i det att dårvid de små kråftdjur 
af slaktet Cyclops, som utgora mellanvården, nedsvåljas. 
Alla de i min forelåsning behandlade inålfsmaskarne ha 
ju nu sin hufvudutbredning i de varmare lånderna, dar mån¬ 
niskans parasitfauna ej blott ifråga om protozoerna, utan åfven 
ifråga om inålfsmaskarna år långt rikare utvecklad ån i kallare 
regioner. Om också manniskans inalfsmaskar således hår- 
uppe i Norden ej erbjuda så många intressanta problem som 
långre soderut, så ha vi dock vid sidan håraf en rik inålfs- 
maskfauna i hela den hogre djurvårlden, i fiskar, fåglar och 
dåggdjur, hvilken hår i Norge praktiskt taget år nåstan ostu- 
derad, åtminstone af landets egna zoologer. I denna fauna 
ingå såkerligen åfven former, som åro så nåra beslåktade med 
flere af månniskans tropiska inålfsmaskar, att kånnedomen 
om deras utveckling skulle kunna kasta ett viktigt ljus på 
dessa senares. Vid Bohuslåns kust har jag t. ex. i blodet af 
måsar funnit en Bilharzia, som står månniskans arter ganska 
nåra. Hår oppnår sig åt alla håll det rikaste och tacksam- 
maste arbetsfålt for norska zoologer. 
