269 
findes ogsaa en samling dubletter av hans afrikanske planter, 
som universitetet vaaren 1819 mottok fra England. Ved kgl. 
res. av 14de april 1817 blev der av den norske stat tilstaat 
Smith’s arvinger et beløp av 200 £ som erstatning for utgifter 
paa hans utenlandsreise. Dette beløp blev av arvingerne 
skjænket til universitetet, og ved kgl. res. av 9de september 
1822 blev for disse penger »som et Bevis saavel paa Universi¬ 
tetets Agtelse for den Afdødes Minde som paa dets Erkjendt- 
lighed for den uegennyttige Velvilje hans Arvinger ved denne 
Leilighed havde vist« oprettet et legat, »det Smithske 
legat«, hvis renter ifølge fundasen av 18de oktober 1828 
utelukkende skal anvendes til forøkelse av det botaniske 
museums samlinger. Legatets kapital er senere med renter 
vokset til kr. 8000; ved dets hjælp er der i aarenes løp skaffet 
museet mange vigtige forøkelser. 
»Han var en ung Mand af en sjelden Iver for sin Viden- 
skab, Mod til at modstaae Gienvordigheder og af udmærkede 
Kundskaber«, siger hans lærer Hornemann. — »The extent 
of Prof. Smith’s herbarium [from Congo] proves not only the 
zeal and activity of my lamented friend, but also his great 
acquirements in that branch of science, which was his more 
particular province, and to his excessive exertions in the in- 
vestigation of which he fell a victim in the illfated expedition 
to Congo«, siger Robert Brown. 
Av lignende uttalelser foreligger der adskillige fra kom¬ 
petente fagmænd, som kjendte Smith og stod ham nær. Over¬ 
hodet er dommen om ham i sjelden grad enstemmig, og der 
kan ingen tvil være om, at han var en forskernatur av betyde¬ 
lige dimensioner. Hans korte virksomhet faldt netop omkring 
den tid, da plantegeografien blev grundlagt som en selvstæn- 
dig videnskapsgren ved Alexander v. Humboldt’ s og 
Goran Wahlenberg’s undersøkelser. I 1812 utkom 
Wahlenberg’s berømte »Flora lapponicac, hvori han for vege- 
tationen i det nordlige Skandinavien opstiller de høideregi- 
oner, som endnu i hovedsaken anerkjendes av de fleste bota¬ 
nikere. Smith’s br eve fra 1812 til Hornemann og Schouw 
viser hvor sterkt Wahlenberg’s undersøkelser interesserte ham; 
