271 
dels kryptogamer. M,en den opgave han stillet sig var ikke 
alene av floristisk natur. Med alle de midler han hadde til 
sin raadighet forsøkte han at utrede sammenhængen inellem 
planternes utbredelse og de i hver enkelt trakt herskende na¬ 
turforhold. I motsætning til f. eks. Vahl og Hornemann 
hadde han fuld forstaaelse av det nødvendige i at anføre nøi- 
agtige stedsbestemmelser for sine plantefund. Allerede paa 
sine tidligere reiser forsøkte han, hvor han kunde, at bestemme 
vegetationens høidegrænser paa fjeldene, og særlig paa sine 
fjeldreiser 1812 og 1813 utførte han talrike saadanne høide- 
bestemmelser. Iagttagelserne fra 1812 har han offentliggjort 
i de to ovenfor (s. 261) citerte avhandlinger »Iisfieldene« 
og »Høide-Observationer«, hvori han bl. a. viser, hvordan 
baade skoggrænsen og snegrænsen i det sydlige Norge sænker 
sig fra det indre av landet utover mot kysten. Han frem- 
hæver forskjellen mellem Østlandets kontinentale og Vestlan¬ 
dets insulære klimat. Han viser hvordan den østlandske flora 
bestaar av arter, som taaler forholdsvis sterk kulde om vinte¬ 
ren, men samtidig fordrer sammenhængende varme i vegeta- 
tionstiden; véstlandsfloraens arter nøies derimot med mindre 
sommervarme, men er til gjengjæld mere ømfindtlige for vin¬ 
terkulde. Ogsaa om bræernes dannelse og bevægelser inde- 
holder de samme avhandlinger værdifulde iagttagelser, like¬ 
som han ogsaa var opmerksom paa »oscillationsfænomenet« 
(bræernes periodiske frem- og tilbakerykning). Hans store 
fortjenester som bræforsker er nærmere omtalt av P. A. Øyen 
i en avhandling »Bidrag til vore bræegnes geografic (Nyt Mag. 
f. Naturv., Bd. 37). 
At Smith ogsaa har indset den betydning forekomsten av 
skifer, har for fjeldvegetationens sammensætning, viser 
hans omtale av vegetationen paa Hardangervidden: »Den fat¬ 
tige Gneys ophørte og den planterige Leerskiver kom istædet. 
D r y a s bedækkede som en Heedeplante 1 ) hele Strækninger. 
— Ved Litlaas Sætrene var den største Mængde Fjeldplanter 
samlede jeg har seet næst Thron Field, Wangs Field og Hal- 
lingskarven. De vil af en Fortegnelse S[chouw] gjorde over 
x ) I Ove Dahl’s gjengivelse staar „Hovedplante“ (1. c. s. 56). 
